KtTNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. NO 2. 171 



dande, växter, som härstamma från sydliga områden, bortfrysa, ehuru jorden ännu ej 

 blifvit så afkyld, att vattenupphämtningen genom rötterna kunnat försvåras eller 

 omöjliggöras, såvida nämligen deras blad hafva en tunnväggig epidermis, men att 

 sådana växter, i fall de hafva läderartade blad med tjockväggig epidermis, kunna ut- 

 härda en ganska sträng köld. Bland sådana, här i södra Sverige odlade växter har 

 i synnerhet Buxus sempervirens visat sig mycket härdig. Denna härdighet torde 

 till ej ringa del kunna tillskrifvas öfverhudens tjocka, starkt suberifierade yttervägg, 

 som sannolikt försvårar eller omöjliggör värmeutstrålning från bladens inre, respire- 

 rande väfnader. Sannolikt förlänar en sådan öfverhud växten under vintern äfven 

 skydd mot atmosferiska inflytelser af annat slag. 



En annan egendomlighet, som ej sällan utmärker de öfvervintrande bladen af 

 nordiska växter, består däri, att undre epidermis merändels i förening med ett eller 

 flera af svampparenchymets understa • cell-lag af lossnar från det öfriga mesophyllet, 

 så att ett luftfylldt rum i form af en springa uppkommer emellan detta och det af- 

 lossnande partiet. Samma förhållande erinrar jag mig äfven hafva iakttagit hos 

 knoppfjällen af några nordiska träd, men fäste då ej någon vidare uppmärksamhet där- 

 vid, enär jag förmodade, att den inre delens aflossnande föranledts på rent mekanisk 

 väg vid preparatets förfärdigande. Det torde också kunna ifrågasättas, huruvida icke 

 äfven i öfvervintrande blad aflossnandet förorsakas af ett dylikt mekaniskt ingrepp. 

 Häremot kan emellertid anmärkas, att äfven med mikrotom förfärdigade preparat, 

 som förut insmälts i parafin, företedde ett dylikt aflossnande af bladets undre parti. 

 Och om ett med aflossnad epidermis försedt blad, t. ex. af Bellis perennis, under 

 vintern genomskäres med en skarp sax, hvarvid epidermis svårligen kan afrifvas, be- 

 finnes på snittytan undre epidermis vara skild från den öfriga bladmassan, h vilket 

 lätt kan iakttagas med blotta ögat. Hos Buxus sempervirens förmärkas dessutom 

 på undre sidan af de intakta och ännu vid växten kvarsittande bladen blåslika upp- 

 svallningar af epidermis, hvilka tydligen stå i samband med öfverhudens aflossnande. 

 Lalanne (a. st. s. 60) har hos samma växt funnit, att aflossnandet af undre epidermis 

 försiggår emellan första och andra vegetationsperioden, således under vintern. Men 

 samma författare föreställer sig därjämte, att en sammanväxning emellan bladets öfre 

 och undre parti skulle följande vår äga rum, men detta tyckes ej bekräfta sig åt- 

 minstone i södra Sverige, hvarest ännu långt fram på sommaren bladen från föregå- 

 ende år hafva en blåslikt uppsvälld undre epidermis. Äfven på öfvervintrande saf- 

 tiga blad, såsom t. ex. af Bellis perennis, blifver efter strängare köld undre bladytan 

 uppblåst, antydande ett aflossnande af undre epidermis, och i allmänhet tyckes på 

 saftiga öfvervintrande blad denna företeelse stå i närmaste samband med inträ- 

 det af en låg temperatur. Det förefaller således som om kölden förorsakade af- 

 lossnandet och sålunda skyddet mot sig själf, hvilket sannolikt åstadkommes på 

 det sätt, att kölden föranleder en sammandragning af undre bladytans väfnader, 

 hvarigenom dessa aflossna från det öfriga mesophyllet. Också skilja sig de epider- 

 mis åtföljande cell-lagen ofta, såsom snart skall visas, genom cellernas form eller 

 deras anordning från de kvarsittande cell-lagen. Vid aflossnandet förblifver epidermis 

 fäst vid båda bladkanterna och, om kärlknippena äro genomgående, äfven vid dessa. 



