KtTNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 173 



tostaphylos alpina, hvilka ej äro fleråriga eller öfvervintrande, ej häller läderartade, 

 men kvarsitta efter vissnandet och tjäna liksom hos många andra arktiska växter till 

 skydd för de unga skotten (Kjellman a. st. s. 476), aflossnar likaledes epidermis på 

 undre bladytan, men förblifver kvarsittande på nerverna. Dock åtföljes öfverhuden 

 vid aflossnandet ej af något svampparenchym, hvars celler i alla de undre lagen äro 

 likformiga, nämligen båglika samt nätlikt anordnade kring luftrummen och endast i 

 de båda öfversta runda samt tätt hopstående. Warming (I, sid. 13) tycker sig hafva 

 gjort samma iakttagelse på bladen af denna växt och uppgifver på samma gång, att 

 på såsom knoppfjäll fungerande outbildade blad af lossna de båda undre cell-lagen 

 från den öfriga bladmassan. I bladen af Ledum palustre förefinnas visserligen 

 inga genom aflossnandet af undre epidermis uppkomna luftspringor, men väl en an- 

 nan egendomlighet, som måhända kan utgöra ett skyddsmedel mot köld. Innanför 

 andra eller tredje cell-laget af svampparenchymet, räknadt från undre epidermis, fin- 

 nes nämligen en rad af stora, tunnväggiga, till formen mycket oregelbundna och med 

 luft fyllda celler. Här och där afbrytes detta luftförande cell-lag af en vanlig svamp- 

 parenchymcell, som förenar det öfre partiet af svampparenchymet med de under 

 luftlaget befintliga cell-lagen. I likhet med de tre sist omnämnda växterna äro äfven 

 hos denna kärlknippena genomgående och de undre cell-lagen af svampparenchymet 

 jämte epidermis fast förbundna med dem. Alla de aktiva cellerna af svampparen- 

 chymet såväl ofvan som under luftlaget äro på ytsnitt runda eller aflånga och så 

 godt som utan alla utbuktningar samt kransvis anordnade kring luftrummen. War- 

 ming (II, s. 41) har äfven iakttagit dessa celler, hvilka han betraktar som ett 

 klorofyllfritt stjärnparenchym. Mig hafva dessa celler på ytsnitt förefallit såsom till 

 formen mycket oregelbundna, men ej stjärnlika. Äfven i bladen af Rhododendrum 

 lapponicum, hvilkas undre epidermis ej aflossnar, finnas liknande luftförande celler, 

 men dessa äro förlagda till medelnerven, hvaräst de omedelbart under kärlknippet 

 bilda en grupp af stora, till formen mycket oregelbundna celler utan synligt innehåll. 

 I bladen af Linneea borealis, hvilka visserligen öfvervintra, men ej äro läderartade 

 utan tunna och mjuka, äger ej något af lossnande af undre epidermis rum, ej häller 

 förefinnes under denna något lag af luftförande celler, men måhända ersattes denna 

 brist därigenom, att största delen af undre öfverhudens inre yta gränsar omedelbart 

 till de ovanligt stora luftrummen, så att emellan undre epidermis och svampparen- 

 chymet finnes ett luftlager, liksom då epidermis aflossnar. Endast på enstaka punk- 

 ter ligga svampparenchymets celler omedelbart intill epidermis och åvägabringa för- 

 bindelse mellan denna och svampparenchymet. Sistnämnde väfnad är hos denna 

 växt differentierad i ett öfre, af 1 — 2 rader tätt hopstående, runda celler bestående 

 parti och ett undre, som är i hög grad lakunöst och hvars celler på ytsnitt äro smala, 

 båglika och nätlikt anordnade. 



Hos alla de öfriga ofvan anförda, med läderartade, öfvervintrande blad utrus- 

 tade växterna är förbindelsen emellan undre epidermis och svampparenchymet äfven- 

 som mellan de olika lagen af denna väfnad så fast, att öfverhudens af lossnande 

 omöjliggöres. Någon konstant olikhet i svampparenchymets byggnad står emellertid 

 icke i samband med öfverhudens kvarsittande eller af lossnande. Visserligen finnes 



