\ 



KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 177 



Då tvänne eller flera cell-lag aflossna tillsammans med undre epidermis från det 

 öfriga svampparenchymet, så äro cellerna i dessa lag sinsemellan lika, men till formen 

 stundom mer eller mindre afvikande från de öfriga. Sålunda äro cellerna i de tre öfre 

 lagen af denna väfnad hos Viola odorata på ytsnitt runda eller aflånga och tätt 

 hopstående, men i de båda undre skiflika och nätlikt anordnade kring de stora inter- 

 cellularrummen. De mycket små bladen af Saxifraga oppositifolia äro upprätta 

 och deras undre (yttre) sida är kullrig och täckt af en epidermis, som är nästan 

 mera tjockväggig än öfre (inre) sidans. Det ovanligt storcelliga mesophyllet är nästan 

 homogent och har 12 — 14 cellers höjd. Cellerna i de 2 — 3 öfversta raderna äro på 

 tvärsnitt, liksom cellerna i den understa raden, ovala och upprätt stående, men i alla 

 de öfriga såväl på tvär- som ytsnitt runda eller ovala och endast åtskilda af smärre 

 mellanrum. Med undre epidermis aflossna ända till 4 — 5 af de understa lagen, hvil- 

 kas celler i afseende på form och anordning öfverensstämma med dem i det öfriga 

 mesophyllet. Måhända kan det växlande antalet af de undre, epidermis åtföljande 

 cell-lagen tillskrifvas denna omständighet. På tvärsnitt genom bladskifvan kan det 

 eenom de understa lagens aflossnande uppkommande mellanrummet blifva till och 

 med högre än den kvarsittande delen af mesophyllet. Börgesen (a. st. s. 228, T. 11, 

 fig. 3) har förut uppmärksammat förekomsten hos denna växt af ifrågavarande luft- 

 springa, som emellertid, att döma af samme författares schematiska afbildning, ej 

 sträcker sig ända ut till de båda bladkanterna, såsom fallet är hos de af mig under- 

 sökta exemplaren, hvilka insamlats af Dr. T. Wulff på Norskön, 80° n. lat. För- 

 modligen återgifver Börgesen's afbildning ett yngre stadium, då luftspringan ännu ej 

 erhållit sin definitiva bredd. De likaledes upprätta, på utsidan kullriga och flera år 

 kvarsittande rotbladen af Saxifraga flagellaris hafva äfven ett nästan homogent, ven- 

 tralt mesophyll. Den undre (yttre) epidermis är märkbart mera tjockväggig än den öfre 

 och dessutom försedd med tjocka kutikularstrimmor. Cellerna i mesophyllets 2 — 3 öfversta 

 lag äro vanligen mindre än de öfriga, på tvärsnitt vanligen något horisontalt sträckta 

 och stå tätare tillsammans. Hela den öfriga delen af mesophyllet är mera storcellig 

 och i hög grad lakunös. Dess på tvärsnitt runda celler äro anordnade i horisontala 

 eller snedt vertikala rader, som äro skilda från h varandra genom stora luftrum. På 

 ytsnitt äro samtliga mesophyllceller runda eller ovala, i följd hvaraf hos denna lik- 

 som hos föregående art en viss oregelbundenhet inträder med afseende på antalet af 

 cell-lag, som aflossna jämte undre epidermis. Vanligen åtföljes det understa laget af 

 ett växlande antal celler från den inre väfnaden. 



Cochlearia fenestrata företer med afseende på här föreliggande fråga ett syn- 

 nerligen anmärkningsvärdt förhållande. Denna högnordiska växt utmärker sig nämli- 

 gen, oaktadt sin spädhet och saftighet, för en ovanlig härdighet mot köld. Så be- 

 rättar Kjellman (a. st. s. 478 — 9) om denna växt, att den på krönet af en tämligen 

 hög sandkulle vid Pitlekaj, där Vega-expeditionen öf vervintrade, kunde utan snöbe- 

 täckning och utsatt för den ständiga, utpinande nord- eller nordvästvinden uthärda 

 en köld, som nedgick till under — 46° C. och följande vår fortsätta sin genom vin- 

 tern afbrutna utveckling. Bladens storcelliga och med tämligen tunn yttervägg för- 

 sedda epidermis af lossnar hos denna växt på såväl undre som öfre ytan och kvar- 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 39. N:o 2, 23 



