178 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



sitter endast i de båda bladkanterna. Den åtföljes vid aflossnandet af närmaste lag, 

 hvars celler i regeln stå tätare tillsammans än i det öfriga mesophyllet, livars celler 

 äro stora, timnväggiga och såväl på tvär- som ytsnitt runda, ovala eller aflånga och 

 åtskilda endast genom smärre luftrum. Mesophyllet är äfven hos denna växt 

 ventralt. 



Börgesen (a. st. s. 228) har iakttagit ett liknande aflossnande af den undre 

 epidermis förutom hos några af de ofvan anförda växterna äfven hos Saxifraga 

 caespitosa, S. aizoides, Thalictrum alpinum, Draba crassifolia, Dr. hirta, Dr. 

 alpina, Arabis alpina och andra. 



För att åtminstone med någon sannolikhet kunna sluta sig till betydelsen af 

 denna hos öfvervintrande blad, såsom det tyckes, ingalunda ovanliga företeelse ford- 

 ras emellertid att steg för steg följa sådana blads utveckling under hela vegetations- 

 perioden och, i fråga om fleråriga blad, äfven in på den följande, h vilket författaren 

 ej varit i tillfälle att göra. Det förefaller ju ej häller omöjligt, att uppkomsten af en 

 så beskaffad luftspringa föranleder en lifligare transpiration, i synnerhet som hos 

 ifrågavarande blad den företrädesvis transpiratoriska väfnaden är föga lakunös. Bland 

 de af Börgesen anförda växter, hvilka jag ej varit i tillfälle att undersöka, finnas 

 äfven några, t. ex. Thalictrum alpinum och Arabis alpina, om hvilka det torde 

 vara ovisst, huruvida deras blad äro i stånd att öfvervintra eller åtminstone fortlefva 

 någon tid af vintern. A andra sidan kunna för uppfattningen af en dylik luftspringa 

 såsom skyddsmedel mot köld anföras dels dess ej ovanliga förekomst i öfvervintrande 

 blad och i knoppfjällen hos nordiska träd dels min förut anförda iakttagelse, att i 

 bladen af Bellis perennis det fullständiga aflossnandet af undre epidermis försiggår 

 först vid strängare köld. Måhända kan denna inrättning vara till nytta för växten 

 i båda dessa hänseenden, äfven om det skulle vara kölden, som föranledt uppkom- 

 sten af densamma. 



Svampparenchymet i de få, af författaren undersökta växterna med mera 

 saftiga, örtartade blad, som öfvervintra eller åtminstone bibehålla sig friska långt 

 fram på vintern utan att undre epidermis aflossnar, kan vara än alltigenom rund- 

 celligt, såsom hos Statice grandiflora, Saxifraga pedatifida och Draba alpina 

 (den senare, enligt Börgesen, dock med aflossnande öfverhud, ehuru de af mig un- 

 dersökta exemplaren, insamlade af Dr. Wulff på Murchisons ö, 80° n. lat., ännu 

 hade öfverhuden sammanhängande med svampparenchymet), än bestå af såväl runda 

 som båglika celler, nämligen runda i de öfre och mer eller mindre båglika i de undre 

 lagen, såsom hos Linnsea borealis, Saxifraga crassifolia och S. cordifolia, eller 

 af såväl runda som skiflika celler, nämligen skiflika i det understa, men mer eller 

 mindre runda i de öfriga lagen, såsom hos Saxifraga Hostii och S. umbrosa. 



Sammanfatta vi nu livad i det föregående anförts beträffande svampparen- 

 chymets organisation i öfvervintrande blad, så skola vi finna, att den rundcelliga 

 typen är förhärrskande i de öfvervintrande, läderartade bladen af vedartade ark- 

 tiska eller boreala växter, så att endast hos ett par växter, nämligen Dryas octo- 

 petala och Salix reticulata, hvilkas undre epidermis aflossnar tillsammans med 

 understa laget af denna väfnad, cellerna i detta lag antaga en något båglik form. 



