KtTNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 179 



Verkliga undantag härifrån utgöra Fyrola nmbellata, hvars svampparenchym består 

 af båglika celler, samt i visst afseende äfven Vaccinium vitis idsea och Andromeda 

 polifolia, hvilkas svampparenchymceller bilda en mellanform mellan den rundcelliga 

 och den båglika typen. Hed era Helix däremot har ett båglikt svampparenchym, 

 med undantag af understa laget, som är rundcelligt, och hos Arctostaphylos alpina 

 äro cellerna i ett eller tvänne af de öfversta lagen runda, men båglika i de öfriga, 

 men också äro hos den förra bladen ej läderartade och hos den senare ej öfver- 

 vintrande. I de öfvervintrande, läderartade bladen af andra vedartade växter, 

 som, ehuru de härstamma från sydligare områden, likväl kunna uthärda vint- 

 rarne åtminstone i södra Sverige (s. 168), är svampparenchymet i sin helhet säl- 

 lan mer eller mindre rundcelligt, såsom hos Ilex Aquifolium och Epimedium 

 chrysanthum, utan står på öfvergången emellan den rundcelliga och den båglika 

 (Prunus Laurocerasus, Mahonia Aquifolium) eller skiflika typen (Evonymus 

 radicans, Vinca minor), eller ock utgöres denna väfnad af såväl runda som båg- 

 eller skiflika celler (Berberis buxifolia och Buxus sempervirens), hvarvid de 

 runda cellerna bilda denna väfnads öfre parti. Den rundcelliga typen kan således 

 sägas vara ganska vanlig äfven i bladen af hithörande växter. 



I de läderartade och öfvervintrande bladen är palissadparenchymet, såsom La- 

 lanne (a. st. s. 122) redan anmärkt, ganska mäktigt och består af flera cellrader. 

 I synnerhet hos de med sådana blad utrustade arktiska och boreala växterna (s. 168) 

 äro cellerna i denna väfnad ovanligt låga och breda och sällan regelbundet anordnade 

 i skarpt begränsade rader, utan cellerna i ena raden skjuta in emellan cellerna i när- 

 maste rad, hvarvid tillika ingen skarp gräns förefinnes emellan palissad- och svamp- 

 parenchym. I detta hänseende öfverensstämmer Buxus sempervirens med de ark- 

 tiska eller boreala växterna, i synnerhet med Diapensia lapponica och Vaccinium 

 vitis idsea. Å andra sidan består palissadväfnaden i bladen hos Pyrola umbellata 

 liksom hos Oxycoccus palustris af ganska höga, smala och cylindriska celler, och 

 hos Arctostaphylos alpina, äfvensom hos Rhododendrum lapponicum, utgöres 

 denna väfnad af en rad, i synnerhet hos den senare mycket höga och smala, men 

 septerade celler. Det är förmodligen i anledning af sistnämnda förhållande som 

 Warming (II, s. 36) uppgifver denna växt hafva ett af 3 — 4 rader bestående palis- 

 sadparenchym. Palissadparenchymet hos Salix reticulata och Arctostaphylos 

 uva ursi utgöres af tre rader celler, som i de båda öfre likaledes äro höga och smala. 

 Äfven bladen af Hedera Helix och Linnsea borealis, h vilka oaktadt de ej kunna 

 betecknas såsom läderartade, likväl öfvervintra, hafva ett af låga rundade celler be- 

 stående palissadparenchym, som hos den förra utgöres af tvänne, hos den senare af 

 en rad. Äfven i de öfvervintrande, läderartade bladen af växter från sydligare trak- 

 ter (s. 168) utgöres palissadväfnaden af flera cellrader, och dess celler äro merändels 

 låga och breda. Så består denna väfnad i bladen af Ilex Aquifolium (F. Are- 

 schottg, III, Taf. V, fig. 1) samt Buxus sempervirens af fyra och af Vinca mi- 

 nor af tre cellrader, af h vilka hos den senare cellerna i de båda öfre raderna äro 

 ganska höga. Äfven i bladen af Berberis buxifolia finnas tre eller stundom fyra 

 rader palissadceller, som i likhet med dem i bladen af Prunus Laurocerasus äro 



