KTTNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 187 



Svampparenchymet hos några bland de här anförda växterna är ej typiskt rund- 

 celligt, såsom hos Acer campestre, Fraxinus excelsior, Fagus silvatica, Al- 

 nus ghitinosa och Myrica Gale, i det dess celler kunna vara försedda med min- 

 dre utbuktningar och därigenom få en oregelbunden omkrets eller, såsom hos Myrica 

 Gale, vara krökta. Hos de båda Salix-arterna upptager palissadväf nåden nära Ve 

 af mesophyllets höjd och svampparenchymet, som är ganska kompakt, består af en- 

 dast 2 — 3 cellrader. 



Följande träd eller buskar hafva ett båg- eller skiflikt svampparenchym. 



Berberis vulgaris. Viburnum Opulus. 



Evonymus europa?a. Sambucus nigra. 



Rhamnus cathartica. Ligustrum vulgäre. 



Ribes alpinum. Forsythia suspensa. 



Pyrus Malus. Myrtillus nigra. 



Sorbus scandica. Daphne Mezereum. 



„ torminalis. Ulmus montana. 



Potentilla fruticosa. Carpinus Betnlus. 

 Cornus s a n g u i n e a. 



Bland de här anförda växterna finnas några, h vilkas svampparenchym utgöres 

 af såväl båglika som runda celler. Så är understa laget rundcelligt i bladen af Ri- 

 bes alpinum, Carpinus Betulus och Daphne Mezereum, men i bladen af 

 Rhamnus cathartica äro de öfversta lagen rundcelliga. Svampparenchymet hos 

 Evonymus europaea och Potentilla fruticosa utgör en medelform emellan det 

 rundcelliga och det skiflika, och hos Viburnum Opulus samt Ulmus montana 

 är denna väfnad skiflik. 



Vid ett närmare aktgifvande på förteckningarne öfver de nordiska vedartade 

 växterna, hvilkas blad hafva ett rundcelligt svampparenchym, och dem, hos hvilka 

 denna väfnad är båg- eller skiflik, finner man, att bland de förra befinna sig så godt 

 som alla våra mast hög växta träd, under det de arter, som hafva båg- eller skiflikt 

 svampparenchym, till största delen äro buskar eller lågväxta träd. Detta faktum 

 lämnar ytterliggare stöd åt den uppfattning jag förut sökt motivera med af seende 

 på bladen af tropiska växter, den nämligen att dorsiventrala blad med rundcelligt 

 svampparenchym äro lämpligast för sådana växter, som hafva riklig tillgång till ljus, 

 men att blad med båg- eller skiflikt svampparenchym äro i stånd till att äfven vid 

 svagare belysning upptaga tillräckligt ljus för att utföra sina funktioner. Också är 

 det så godt som otvifvelaktigt, att ljuset äfven föranleder cellerna i svamp- 

 parenchymet att antaga den ena eller andra formen. Vid starkare belysning fortsattes 

 nämligen celldelningen längre tid äfven i bladets inre, för ljuset minst utsatta väf- 

 nad förmedelst med ljusstrålarna parallela och således mot bladytan mer eller min- 

 dre vertikalt ställda väggar, i följd hvaraf svampparenchymets celler förblifva nästan 

 isodiametriska eller blifva vid ännu starkare belysning till och med palissadlika, när 

 nämligen cellerna hufvudsakligen sträcka sig i riktning mot det infallande ljuset. 

 Ofvergångar emellan dorsala och dorsiventrala blad med rundcelligt svampparenchym 



