188 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



äro därför ingalunda ovanliga hos tropiska växter. Om återigen tillgången till ljus 

 är mindre, så upphör celldelningen tidigare i det blifvande svampparenchymet, hvar- 

 efter, och i samma mån som bladets yta förstoras i följd af den alltjämt fortgående 

 celldelningen i öfre och undre epidermis samt palissadparenchymet, cellerna i svamp- 

 parenchymet börja sträcka sig parallelt med bladytan (F. Areschoug, I, sid. 40). 

 Men den större eller mindre tillgången på ljus beror icke blott på beskaffenheten af 

 platsen, där växten lefver, utan äfven på bladens större eller mindre tjocklek. Äro 

 nämligen bladen mycket tunna, så kunna de från öfre bladytan inträngande ljusstrå- 

 larna med någorlunda oförminskad energi komma alla de få cell-lag, som finnas i 

 sådana blad, till godo, hvarför också svampparenchymet i tunna blad ej blott af 

 många tropiska utan äfven af så godt som alla nordiska högväxta träd nästan alltid 

 är rundcelligt. Endast hos de växter, som af naturen äro hänvisade till att lefva i 

 skugga, få svampparenchymets celler i tunna blad en skif- eller båglik form. Äro 

 återigen bladen tjocka, hvilket kan bero dels på en starkare utbildning af palissad- 

 väfnaden dels på det större antalet af cell-lag i svampparenchymet eller på båda 

 dessa väfnaders samtidiga större mäktighet, så hafva merändels svampparenchymets 

 celler en stor yta, beroende därpå, att det mesta ljuset absorberas af de öfre cell-la- 

 gen. Hos ganska många tropiska växter kan emellertid svampparenchymet utgöras 

 af på en gång runda och båg- eller skiflika celler, hvarvid de runda vanligen bilda 

 det öfre, de båg- eller skiflika det undre partiet af väfnaden, hvilket förhållande 

 sannolikt föranledes af den starkare belysning, som de öfre cell-lagen erhålla. Ej säl- 

 lan kunna likväl cellerna i ett eller annat af denna väfnads understa lag blifva mer 

 eller mindre runda, hvilket sannolikt förorsakas af det diffusa ljus, som träffar den 

 undre bladytan. Man bör emellertid ej lämna ur sikte, att äfven andra förhållanden 

 inverka på bladens organisation och kunna föranleda mer eller mindre väsendtliga för- 

 ändringar i densamma. Det stora flertalet af de här behandlade tropiska växterna 

 tyckas emellertid vara s. k. mesofyter. 



Den här ofvan omtalade relationen emellan svampparenchymets form och lju- 

 sets större eller mindre intensitet torde sannolikt i främsta rummet, såsom Stahl 

 (II) framhållit, bereda växten den fördelen, att cellerna i svampparenchymet kunna 

 äfven under ogynsamma belysningsförhållanden deltaga i näringsberedningen. Sam- 

 tidigt blifver äfven transpirationen på det sättet modererad, att den vid starkare 

 belysning, som åstadkommer en liflig vattenafdunstning, i någon mån hämmas däri- 

 genom att den företrädesvis transpiratoriska väfnaden eller svampparenchymet på 

 samma gång blifver rundcelligt, liksom vid minskad tillgång på ljus och därigenom 

 nedsatt vattenafdunstning denna process underlättas genom den förändring i svamp- 

 parenchymets byggnad, som clen minskade ljustillgången förorsakar. De bägge på 

 transpirationen hufvudsakligen inverkande faktorerna, ljuset och svampparenchy- 

 mets beskaffenhet, komma sålunda att balansera mot hvarandra. 



Så vida man kan anse sig berättigad att draga någon allmän slutsats beträf- 

 fande de tropiska trädens bladbyggnad af det i förhållande till den tropiska växt- 

 världens utomordentliga formrikedom visserligen ringa antalet här undersökta tropi- 

 ska mesofyter, så äro de mest utmärkande dragen i bladens organisation hos dessa 



