már erősen kel'îti színezetű képe. Öreg, tisz- 

 teletreméltó törökök prémmel szegett hosszú 

 kaftánokban és hatalmas turbánnal, keresztbe 

 tett lábbal ülve, nagy komolyan és mintegy fon- 

 tolva szítták szivarkáikat. Egészen fehér daróczba 

 öltözködő , kopaszra borotvált fejükön fehér 

 fez-t hordó albánok, különböző színes, eredeti 

 szabású ruhába öltözködő bolgárok a Balkánból, 

 gazdag hímzésű ingujjakat viselő moldvai romá- 

 nok, festői csoportokba telepedtek a tágas esőfogó 

 fedél alá. S mily alakok tolongtak még a bolgár 

 part nagyobb állomásainak kikötőiben ! Török, 

 tatár, örmény bamálok (teherhordók) játszi 

 könnyűséggel hajtották végre bámulatba ejtő 

 erőmutatványaikat, és hangosan ordították 

 (I Guarda »-jukat, ha az ácsorgó, kalandoros kül- 

 sejű nézők raja nagyon is sűrűn állta körül a 

 liajó feljáratát. Sajátságos viseletek, gyakran a 

 kelet és nyugat különös vegyülékei voltak itt 

 láthatók, de többnyire oly patinával ellátva, 

 mely eredetét tekintve, rég elmúlt időkből szár- 

 mazhatott. 



A Dunán a madárélet szegényes volt és alig 

 nyújtott érdekeset. Réti sasokat igaz, hogy gyak- 

 ran láttunk, és a gőzösről egj' egész csomó meg- 

 szállt fészket fedeztünk fel a folyami szigetek 

 tar füzeseiben. A bolgár parton sok parlagi sast 

 figyeltünk meg, és a dombok lejtőin álló magá- 

 nos fákon több fészket is láttunk. Vízimadarak 

 közül csak néhány kacsát, egyes gémeket és 

 kevés gödényt jegyezhettem fel; a nedves, 

 fagyos, hideg idő miatt a balták lakói se igen 

 mutatkoztak. 



Márczius 23-án reggel 9 órakora «Ferdinand 

 Max» Galaczba érkezett. A hajó feljáratánál 

 kedves meglepetésemre Toncoukt Guido úr, 

 cs. és k. építészeti főtanácsos és a vegyes Pruth- 

 bizottság szabályozási munkálatainak vezetője 

 várakozott rám, ki levélben már az út előké- 

 szítése alkalmával is oly sok tan.ácscsal szol- 

 gált, most pedig nagy elönj'ömre személyesen 

 eljárt, hogy meglehetős terjedelmű és alkat- 

 részeinél fogva veszedelmes külsejű podgyá- 

 szom elhelyezést nyerjen. A ministeri leiratok 

 daczára a fegyverekkel, a nagy lőszerkészlettel 



Typen der l'assagiere — besonders des zweiten 

 Platzes. Alte, ehrwürdige Türken in langen, 

 pelzverbi'iiiiitcii Kaftans und mächtigem Turban 

 sassen mit gekreuzten Beinen da und rauchten 

 ernst-bedächtig ihre Cigaretten ; Albanesen, 

 den weissen Fez auf dem kahlrasierten Schädel, 

 und ganz in weissen Loden gekleidet, Bulgaren 

 aus dem Balkan in verschiedenfarbigen, origi- 

 nell zugeschnittenen C'ostümen, Moldau-Paimä- 

 nen mit reichgestickten Äniuiln an den Hemden 

 lagerten in uialcrisclicii Tliuppen unter dem 

 geräumigen Üegeiidacli. Lud was für Gestalten 

 drängten sich erst an den Landungsstegen der 

 grösseren Stationen am bulgarischen Ufer! 



Türkische, tatarische, armenische Hamáls 

 (Lastträger) verrichteten da mit spielender 

 Leichtigkeit ihre verblüffenden Kraftleistun- 

 gen, laut ihr «Guarda!« l>rüllend, wenn der 

 Schwärm müssiger, abenteuerlich aussehender 

 Zuschauer allzu gedi-ängt den Landungssteg um- 

 lungerte. Merkwürdige Trachten — oft eine 

 seltsame Vermischung von Orient und Occi- 

 dent — waren da zu sehen, meist allerdings 

 mit einer Patina versehen, die ihrem Ursprung 

 nach aus längst vergangenen Perioden zu stam- 

 men schien. 



Das Vogelleben auf der Donau war gering 

 und wenig interessant. Seeadler allerdings wa- 

 ren häufigzu sehen, und eine ganze Reihe be- 

 fiogener Horste entdeckten wir vom Dampfer 

 aus in den kalilen Weiden der Strominseln. Am 

 l)ulgarisciien Ufer beojjachteten wir viele Kai- 

 seradler und sahen auch mehrere Horste auf 

 einzeln stehenden Bäumen an den Hügellehnen. 

 An Wassergeflügel wurden nur einige Enten, 

 vereinzelte Reiher und einige Pelikane notirt ; 

 bei dem nasskalten, frostigen Wetter trieben 

 sich eben auch die gefiederten Baltabewohner 

 wenig herum. 



Am 23-ten März um \) Uhr Morgens traf der 

 Ferdinand Max in Galatz ein. Am Landungs- 

 steg erwartete mich liebenswürdiger W^cise Herr 

 k. k. Ober-Baurath (íuioo v. Toncourt, der Lei- 

 ter der Regulierungsarlieiten der gemischten 

 Pruth-Commission, welcher mir während der 

 Vorliereitungen zu der Reise so manchen hoch- 

 wichtigen Rat brieflich erteilt hatte imd nun 

 bei der Bergung meines ziemlich grossen imd 

 duicli seine Bestandteile höchst gefährlich 

 aussehenden Gepäckes persönlich zu meinem 

 grossen Vorteile intervenirti'. Trotz der minis- 

 teriellen Permisse iiiittc ich mit den W'aÖen, 



