és több effélével mégis nehézségeim lehettek 

 volna — különösen azért, mert az ország 

 nyelvét úgyszólván alig értettem — ha mélyen 

 tisztelt házigazdám általánosan ismert előkelő 

 személyisége nem vetette volna magát közbe 

 érettem. 



Három napig időztem Galaczban, mely élénk 

 kereskedő város, körülbelöl 70,000 lakossal, és 

 a moldvai lőszterász magaslatának leszakadásá- 

 nál fekszik, nagy kiterjedésű helyen, hosszan 

 elnyúlva a Duna mentén. Nagj' sürgés-forgás 

 van a csinosan épített főutakon, élénk hajó 

 kereskedelem a tágas kikötőben, melynek keres- 

 kedelmi jelentőségéről az új hajódokk hatalmas 

 telepe ékesen szóló bizonyítványt szolgáltat. 

 Szép kilátás nj'ilik a város felső részében fekvő 

 nyilvános kertből a hegy lejtőjén elterülő ház 

 tömkelegre és a kikötőre ; túl ezen, rengeteg ki- 

 terjedésben terül el a Duna völgye a balták- 

 nak végtelen sokaságával, mögötte a Maèin- 

 Greci-i gneishegység vadregényes kúpjai és 

 ormai zárják be a látóhatárt. Kelet felé a Pruth 

 völgy mocsarai láthatók, melyek félkör alakjá- 

 ban övezik a közvetlenül a városig terjedő Bra- 

 tÍBZ-tó széles víztükrét, mely hatalmas óvizkép- 

 ződmény a Pruth mederbarázdájában. Eme 

 lapályon túl a bessarábiai dombok alkotják a 

 látóhatárt, nyájas falvak díszítik a lejtőket és 

 messze távolból integetnek a Reni orosz városka 

 fehér falai. 



Galaczban a három napot azzal töltöttem el, 

 hogy megtettem a szükséges látogatásokat és 

 bemutatkozásokat a cs. és k. főkonzulatusnál, 

 az európai dunai bizottság tisztviselőinél, elő- 

 kelő galaczi családoknál, kik részint az idegenek 

 telepéhez tartozván, részint dobrudsai birto- 

 kaik és másnemű összeköttetéseik révén értékes 

 ajánlatokkal támogathattak. Toncoürt úr e vál- 

 lalkozásban a legnagyobb előzékenységgel vál- 

 lalta el vezetésemet, és hála ennek, mindenütt 

 a legszívesebb és legelőzékenyebb fogadtatásra 

 találtam. 



Márczius 25-én végre a «Radeczky» gőzösön 

 Tulceába indultam, mely a Duna Gőzhajózási 

 Társaság utolsó állomása. Innen közvetlenül 



den vielen Munitionsvorräten und dergl. doch 

 Schwierigkeiten gehabt — zumal ich der Lan- 

 dessprache noch so gut wie gar nicht mächtig 

 war — wenn nicht die allgemein bekannte und 

 angesehene Persönlichkeit meines hochverehr- 

 ten Gastfreundes sich für mich eingesetzt hätte. 



Drei Tage blieb ich in Galatz, einer lebhaf- 

 ten Handelsstadt von etwa 70,000 Einwohnern, 

 die sich am Abstürze des Hochterrains der mol- 

 dauischenLössterrasse in w'eitläufiger räumlicher 

 Ausdehnung längs der Donau hinzieht. Reges 

 Leben herrscht in den nett gebauten Haujit- 

 strassen, ein lebhafter Schiffsverkehr in dem 

 geräumigen Hafen, von dessen merkantiler 

 Bedeutung die gewaltige Anlage der neuen 

 Docks ein beredtes Zeugniss ablegt. Ein an- 

 mutiger Blick öffnet sich von dem im oberen 

 Teile der Stadt gelegenen öffentlichen Garten 

 über den am Hügelliange hingelagerten Häu- 

 sercomplex und über den Hafen; jenseits des- 

 selben l)reitet sich in mächtiger Ausdehnung 

 das Donauthal aus mit dem unendlichen Gewirr 

 seiner Balten, dahinter erheben sich in pitto- 

 resken Formen die Kegel und Spitzen des Ma- 

 cin-Greci-er Gneisgebirges, hier den Horizont 

 abschliessend. Gegen Osten überljliekt man die 

 Sümpfe des Pruththales, welche im Halbkreis 

 die weite, bis knaj:)}! unter die Stadt reichende 

 Wasserfläche des Bratis-Sees umfassen, einer 

 mächtigen Altwasserbildung in der Erosions- 

 furche des Pruth. Jenseits dieser Niederung bil- 

 den die Hügel Bessarabiens den Horizont ; 

 freundliche Dörfer schmücken ihre Al)hänge 

 und aus weiter Ferne grüssen die weissen 

 Mauern des russischen Städtchens Beni her- 

 über. 



Die drei Tage in Galatz verbrachte ich mit 

 den notwendigen Vorstellungen und Besuchen 

 im k. u. k. General-Consulate, bei den Delegir- 

 ten der europäischen Donau-Commission und 

 bei angesehenen Galatzer Familien, die teils 

 der Fremden-Colonie angehörten, teils in Folge 

 ihrer Ansässigkeit oder anderweitiger Connexio- 

 nen in der Dobrudscha mir mit wertvollen 

 Empfehlungen dahin an die Hand gehen konn- 

 ten. Herr von Toncourt hatte hiebei in zuvor- 

 kommendster Weise meine Führung übernom- 

 men, und Dank ihm fand ich überall die freund- 

 lichste und entgegenkommendste Aufnahme. 



Am 2l5-ten März brachen wir an Bord des 

 Dampfers Radelzky endlich nach Tulcea auf, 

 der letzen Station der Donau-Dampfschifffahrts- 



