8 



helyen 42 a legszélesebben körülbelül 95 kim. 

 Politikailag a román Dobrudsa két helytartó- 

 ságra van osztva, melyeknek főhelyei Kostancza 

 és Tulcea ; a politikai beosztás adta határoknak 

 majdnem megfelelően a tartomány két teljesen 

 elütő földalakulást mutat , és pedig délen a 

 Kostanczai (Küstendsche) helytartóságban a 

 pusztai tipus a túlnyomó. 



Egyhangú, kiszáradt, esöszegény ez a föld, 

 mely tavasszal kitűnő legelőt, és a hol az 

 öntöztetés lehetséges — kiváló szántóföldet 

 ad. A hullámos felület számos domblánczba 

 tagozódik, mely az esős idő kivételével ki- 

 száradt és puszta esőárkok barázdái által ke- 

 letkezett. Fa, bokor nem díszíti a 100 — 

 200 m. magasságra emelkedő, széles boltozatú 

 dombhátakat, szánalmas képet nyújt a sivár ki- 

 égetett vidék a hosszú nyári hónapokban, s csak 

 elszórva lakik egy-egy pásztor vagy földművelő, 

 mert a vizszegénység átka e földnek és a mélyre- 

 ásott s ennek daczára is csak alig szivárgó vizű 

 kutak száma csekély. 



Egészen mások a viszonyok az északi Dobru- 

 dsában. A föld itt gazdagon van tagolva, a 

 legkülönbözőbb formátióval biro, petrographiai 

 tekintetben tarka sokféleségük folytán érdekes 

 hegysorozatok szelik át az országot, többnyire 

 északnyugat-délkeleti irányban. E hegysorok az 

 ország délnyugati sarkában culminálnak, a hol 

 a macini gneisz hegységből a Tutuiat (mondd 

 Csúcsúját) tető körölbelül 4.50 m. magasságig 

 emelkedik, s ez aránylag tetemes emelkedés 

 szemben a Duna völg_yének magassági viszonj' á- 

 val, mely ugyanitt csak 10 — 15 m.-nyire van a 

 tengerszíne felett. Eme gneisztörzsökre több 

 más, melaphirból, régi agyagpalából vagy zöld- 

 kőből álló kisebb terjedelmű és magasságú — 

 mindazonáltal átlag 250 — 400 m-re emelkedő — 

 hegyláncz támaszkodik, mely lassanként lejtő- 

 södve, délkelet felé ereszkedik. Egy hosszan 

 elnyúló, a triász-korból származó mész és 

 homokkőből álló sziklatörzsök alkotja a dobru- 

 dsai szárosulat északkeleti részét, mely a 

 sajátságos alakú «Bes-tepe»-ben a korona ágai- 

 hoz hasonlóan kiemelkedő azonos nevű öt hegy- 

 kup-ban culminai, 242 m. magassággal. Egyes 

 eruptiv képződmények magasan emelkednek ki 



Breite an der schmälsten Stelle 42, an der lirei- 

 testen gegen 95 Kilometer. Politisch ist die 

 rumänische Dolirudsclia in zwei Priifecturen 

 geteilt, deren Haupsitze Costanza und Tulcea 

 sind ; so ziemlich den Grenzen dieser politischen 

 Einteilung entsprechend weist das Land zwei 

 total verschiedene Bodengestaltungen auf, und 

 zwar ist im Süden, in der Prœfectur Costanza 

 (Küstendsche), der Steppencharakter vorwiegend. 



Eintönig breitet sich das regenarme, dürre 

 Land aus, im Frühjahre eine vortreffliche 

 Weide, und, wo Bewässerung möglich ist, einen 

 vorzüglichen Ackerboden darbietend. Die wel- 

 lige Oberfläche gliedert sich in zahlreiche Hü- 

 gelketten, welche durch die Furchen der ausser 

 zur Piegenzeit wasserleeren, nackten Eegen- 

 schhichten entstanden sind. Kein Baum, kein 

 Strauch schmückt die 100 — 200 Meter hoch 

 ansteigenden, breitgewölbten Hügelrücken ; 

 trostlos verbrannt und öde liegen dieselben in 

 den langen Sommermonaten da, nur spärlich 

 von Hirten und Bauern bewohnt, denn Wasser- 

 armut ist der Fluch dieser Gegenden und die 

 Zahl der spärlich sickernden, tief abgeteuften 

 Brunnen ist gering. 



Ganz anders liegen die Verhältnisse im Nor- 

 den der Dobrudscha. Reich gegliedert ist hier 

 die Oberfläche, mehrere Höhenzüge der ver- 

 schiedensten Formation, petrographisch durch 

 ihre Inulte Maunichfaltigkeit interessant, durch- 

 ziehen das Land in meist nordwest-südöstlicher 

 Eichtung. Die Culmination dieser Bergzüge be- 

 findet sich in der Nordwestecke des Landes, wo 

 das Maciner Gneisgebirge im Kamme Tutuiat 

 (sprich Czuczujat)l)is 7a\ einer Höhe von etwa 450 

 Metern ansteigt — eine bedeutende relative 

 Erhebung gegenüber der Höhenlage des Donau- 

 thales, welche ebenda nur 10 — 15 Meter über 

 dem Meeresspiegel beträgt. Verschiedene andere 

 Bergketten von geringerer Ausdehnung und 

 Höhe — doch aber durchschnittlich 250 — 400 

 Meter hoch — aus Melaphyr, alten Thonschie- 

 fern oder Grünstein bestehend, lehnen sich an 

 diesen Gneisstock an iind verlaufen in allmähli- 

 cher Abdachung gegen Südosten. Ein lang- 

 gestreckter Stock triasischor Bildungen aus 

 Kalkstein und Sandstein füllt den Nordosten des 

 Dobrudschafestlandes und cuhninirt in den 

 eigentümlich geformten «Be^ tepe>', den gleich 

 einer Krone aufragenden fünf Kegelbergen die- 

 ses Namens, mit einer Höhe von 242 Metern. 

 Einzelne eruj^tive Bildungen ragen hoch aus 



