15 



lenül épült török házak halmaza felett, örven- 

 detes, sokat Ígérő jósjelnek látszottak. 



Körülbelül 2 klm.-nyire Babadagh mögött a 

 kincstári erdőségbe értünk. Körülbelül 1800 

 négyzetkilométernyi területet borítanak ezek az 

 erdők, melyek északnyugati irányban Babadagh- 

 tól Macin és Greci mellett a Dnnáig húzódnak, 

 északra aDunavölgye mentén Tulceáig terjednek 

 és déli irányban a Kassimdsah és Beidant pa- 

 takok forrásvidékén, délkeleti irányban pedig a 

 costantzai helytartóságban, a Hagi Omar, Giöld- 

 schik és Snltan Bair melletti pusztai dombokban 

 végződnek. 



Ám ez a Si)ite)iis-{éie leírásokból ismert locus 

 classicus — de mennyire változott azóta ! 



Már az első kirándulás alkalmával se tudott 

 megtetszeni a l^a — 'A m. magas, igaz, hogy sok 

 helyen áthatliatlannak látszó bozót, melyben 

 keskeny, a fent átliajló ágak által gj'akran alag- 

 útszerű utakon haladtunk — de mikor aztán 

 napokig tartó kóborlások után megtudtam, hogy 

 Babadagh környékén sok kilométernyi környe- 

 zetben a hajdani szálerdő a háború folyamán és 

 közvetlenül utána lelkiismeretlen kiaknázás foly- 

 tán eltűnt és mindenütt ennek a nyomorúságos 

 bokorerdönek adott helyet, — akkor a csuklyás 

 keselyűt, a Vultur monachust illető reményeim 

 mélyen, uags'on mélyen szálltak alá. 



Annál többet csábithatják ezeknek a «kincs- 

 tári erdők D-nek szélei a Sylviákat és más hasonló 

 bokor és réti lakókat, mert sűrűbb csalitok (több- 

 nyire tölgj'fejekből) közé rendetlenül elszórva 

 kisebb raivelés alatt levő írtványok, úgynevezett 

 declaratiók is vegyülnek. Számtalan szarka- és 

 varjúfészek állott — sokszor alig egy méter- 

 nyire a földtől, — a még lombnélküli bokrok- 

 ban ; de a jövendő lakóit kivéve, az erdő a 

 korai idő figyelembe vétele mellett is rendkívül 

 madárszegény volt; mindössze egyes ölyvek, ki- 

 sebb, fáradhatatlanul kószáló szén és kék czinke- 

 csapatük, valamint egész szórványosan előfor- 

 duló erdei pintyek voltak a megfigyelés egyedüli 

 tárgyai. 



Kívül az erdőkön, melyek itt fensik jellegű he- 

 lyen fekszenek, meredeken ereszkedett le az út 

 és a mint egy keskeny bevágáson végig jártuk 



erschienen mir als frohes, vielverheissemles 

 Omen. 



Etwa 2 Kilometer liintei' Babadagli gelangten 

 wir in den Staatseigentum bildenden Forst. 

 Ein Areal von der beiläufigen Ausdehnung von 

 18(H) (Quadratkilometer bedeckend ziehen sich 

 diese Wälder in nordwestlicher Hiclitung von 

 Bal)adagh i)is an die Donau bei Macin und 

 Greci, reichen nönilicb an der Fltissniederung 

 der Donau eiitlaiiti bis gegen Tulcea, endi- 

 gen südlich im Quellgebiet der iîaclie Kassimd- 

 scháli und Beidaiiit und verlaufen südöst- 

 lich in den Steppenliügeln bei Hagi Omer, 

 Giöldscbik und Sultan Bair der l'räfectur Co- 

 stanza. 



Es ist dies der Locus classicus der Sintenis- 

 schen Berichte — aber wie hat sieb seitdem 

 alles geändert ! 



Schon bei der ersten Fahrt wollte mir das 

 l^/a — H Meter hohe, allerdings an vielen Stellen 

 fast undurchdringlich scheinende Gestrüpp, wel- 

 ches wir auf schmalen, durch die oben sich über- 

 wölbenden Zweigspitzen oft tunellartigen We- 

 gen auschliesslich passirten, nicht recht gefal- 

 len — und als ich dann auf tagelangen Streif- 

 touren feststellte, dass in der Umgebung Baba- 

 daghs auf viele viele Kilometer im Umkreise 

 der einstige Hochwald in Folge gewissenloser 

 Ausi)eutung während und unmittelbar nach dem 

 Ki-iege verschwunden sei und überall diesem 

 elenden Buscliwalde Platz gemacht habe — da 

 fielen mein Hoffnungen betreffs Vultur mona- 

 chus tief ! tief ! herab ! 



Umso verlockender für Sylvien und anderes 

 derlei Busch- und Feldvolk schienen mir die 

 Bänder dieser «Staatsforste» zu sein, wo regel- 

 los zwischen dichteren Buschbeständen (mei- 

 stens Eichenarten) eingestreut, bebaute, kleine 

 Rodungen, sogenannte Deklarationen, liegen. 

 Zahllose alte Elstern und Krähennester standen 

 — oft keinen Meter hoch vom Boden — in den 

 noch laublosen Sträuchern ; ausser deren prae- 

 sumptiven Bewohnern aber erschien uns der 

 Wald selbst für die friilie Jahreszeit noch äus- 

 serst vogelarni denn nur wenige Bussarde, 

 kleine Völker rastlos lierumpilgernder Kohl- 

 und Blaumeisen sowie ganz vereinzelte Buch- 

 finken bildeten allein den Gegenstand unserer 

 Beobachtungen. 



Ausserhalb der Wälder, welche hier plateau- 

 artigen Charakter tragen, .senkte sich der Weg 

 scharf hciiib. und nachdem wir eine vorgela- 



