19 



gyalog, részint kocsin, de folytonos vadászás és 

 megfigyelés közben megejtett, egy napig tartó 

 utazáson először a többé-kevésbbé mivelés alatt 

 levő pusztai vidékre, majd a Slava patak mentén 

 a folyton szűkebbé váló völgyön át teljesen a 

 dobrudsai erdők szívébe kerültünk. Hzámos és 

 kölonböző fajú ragadozót figyeltünk meg az úton 

 és élénken sajnálom, hogy egy előttem és társam 

 előtt teljesen ismeretlen saspár kedvéért nem 

 álltam meg a szegényes Cianurli de sus bolgár 

 falu mellett. Több kisérlet, bogy a sajátságo- 

 san tarka sasokhoz lopódzak, mint rendesen 

 eredménytelen maradt — és így vagy két órai 

 vesztegelés után mégis folytattuk utunkat. A 

 kérdéses sast, melyet meglehetős bizonj'ossággal 

 Aquila rapax-nak tartok, a specziális részben 

 behatóbban tárgyalom. Impozáns látvány tárult 

 fel előttünk Slava russa falu mellett, a hol '-iO 

 drb keselyűt — két barna keselyűn kivül vala- 

 mennyi fakó Gyps fulvus — és néhány király- 

 sast láttunk keringeni a mezőn, valószínűleg dög 

 felett. 



Miután egy barátságos török péknél rövid 

 ideig megpihentünk, tovább hatoltunk a Slava 

 felett erősen megszűkülő völgyben. A dombok 

 igen tekintélyes magasságra emelkedtek ; magas 

 szálerdővel borított oldalaik mindig közelebb 

 nyomultak egj'máshoz és csak helyenként adnak 

 szélesebb medenczékben mivelés alá vehető föl- 

 det. Utóbbiakon az örvös- és vadgalaml)on — Co- 

 lumba palumbus és oenas • — ■ kivül még sok szirti 

 galambra, Columba liviá-ra emlékeztető galamb- 

 párok is fordultak elő, melyek már feltűnő óva- 

 tosságukkal is bizonyitották, hogy nem «szelíd» 

 házigalambok. Délkeleten felmeredező szikla- 

 ormok a szirti galamb előfordulását még való- 

 színűbbé tették, de egy sok fáradsággal elejtett 

 fiatal példány azt látszik bizonyítani, hogy a 

 Dobrudsa állítólagos szirtigalambjaí csak telje- 

 sen elvadult házi, recte mezei galambok. 



Mái- jó alkonyatkor értünk Ciucurovába és 

 alig nyolcznapi tart<')zkodás által már beleélve 

 magunkat a Dobrudsában követendő egyedül 

 helyes eljárásba, igazán szeretetreméltó szem-- 

 telenséggel, minden habozás nélkül a prima- 

 riába szálltunk, a primär és jegyző pillanatnyi 

 távolléte daczára is, mert számítottunk a ma- 

 gunkkal hozott leiratok hatására. Különben 



eine teils zu Wagen, teils zu Puss, immer 

 aber jagend und beohaehtend zurückgelegte 

 Tagesreise iiraclite uns erst durch mehr oder 

 minder liebautes Stepiionhiiid, dann dem Laufe 

 des Slavabaches entlang durch das immer enger 

 werdende Bergtiial so recht in das Herz der 

 Dobrudsehavvälder hinein. Zahlreiche Raubvögel 

 verschiedener Ai'ten beobachteten wir am Wege, 



— und ich bedauere es lelibaft, nicht einem 

 Pärchen mir uml meinem Begleiter vollständig 

 unbekannter Adler zu Lieljc eine Station bei 

 dem elenden Bulgarendorfe Ciamurli de sus ge- 

 macht zu haben. Mehrfache Versuche, die merk- 

 würdig bunten Adler anzuschleichen, blieben 

 wie gewöhnlich erfolglos — und nach fast 

 zweistündiger Zöi^erung setzten wir dann doch 

 unseren Weg fort. Den fraglichen Adler, welchen 

 ich mit ziemlicher Sicherheit für Aquila rapax 

 halte, bespreche ich eingehender im sj^eciellen 

 Teile. Ein imposanter Anblick wurde uns bei 

 dem Dorfe Slava russa zu teil, wo wir 30 Stück 



i Geier — ausser zwei Kuttengeiern lauter Gyps 

 ! fulvus — und einige Aquila imperialis wohl 

 über einem auf den Feldern liegenden Aase 

 kreisen sahen. Nach kurzer East bei einem 

 freundlichen türkischen Bäcker drangen wir 

 weiter in das oberhalb Slava sich stark ver- 

 engende Thal ein. Die Hügel stiegen zu ganz 

 respectabler- Höhe an, und ihre mit hochstäm- 

 migem Walde bedeckten Hänge rückten näher 

 und näher zusammen, nur stellenweise in brei- 

 teren Mulden Baum zu cultivirbaren Feldern 

 gebend. Auf diesen letzteren trieben sicli neben 

 Hohl- und Ringeltauben auch sehr an Columba 

 livia erinnernde Taubenpärchen herum, welche 

 schon durch ihre ausnehmende Vorsicht be- 

 wiesen, dass es keine n zahmen« Haustauben 

 seien. Im Südosten aufstrebende Felsgipfel 

 Hessen die Möglichkeit des Vorkommens der 

 Felsentaube noch wahrscheinlicher ersclieinen 



— doch dürfte ein mit vieler Mühe erlegtes 

 junges 5 dahin entscheiden, dass die angeblichen 

 Felsentauben der Doiirudscha nur vollständig 

 wild gewordene Haus-, recte Feldtauben sind. 



In ziemlieh vorgerückter Dämmerstunde 

 trafen wir in C'iui-urowa ein, und quartierten 

 uns, während des kaum achttägigen Aufenthaltes 

 schon in das in der Dobrudseha einzig richtige 

 Vorgehen eingelebt, in liebenswürdig-unver- 

 schämter Weise ohne weiteres in das Pri- 

 mariegebäude ein, indem wir trotz der momen- 

 tanen Abwesenheit des Primars und Notars auf 



3* 



