^9 



és Ciucurova derék kaschubjai ana az igazán 

 kitűnő gondolatra jöttek, hogy földjeiken néhány 

 magas törzset meghagynak, melyeknek — való- 

 ságos bűnbakokként — esetleges kényelmetlen 

 tudakozódások esetén a beszerzett szerszám, 

 vagy ölfa származási helye után bizonyitaniok 

 kell a tisztességes keresetet. Messziről ennél- 

 fogva a két kaschub falú környéke — a Dob- 

 rudsában sehol sem találtam effélét — iigy tűnik 

 fel, mintha itt a legnagyobb mérvű gyümölcs- 

 termelést űznék ; azonban közelebbi megtekin- 

 tés után kisül, hogy az állítólagos vén gyümölcs- 

 fák elnyomorodott, sínylődő tölgyek, hársak és 

 jávorok, melyeknek többnyire elszáradt csúcsaik 

 a tömegesen előforduló erdei pacsirták számára 

 kedvencz ülőhelyeket szolgáltatnak, lombos ko- 

 ronáik pedig nem egyszer rejthetik a királysas 

 fészkét. Tiszta véletlenből találtuk egy ily sas- 

 nak a fészkét alig tízpercznyi távolban a falutól 

 és alig is lehetett volna azt kevesebb feltűnéssel 

 elhelyezni, mert ki fogja az ezer és ezer magá- 

 nyosan álló fa kuszált, ágas-bogas koronáit ki- 

 kutatni, hogy a királysasnak magában véve 

 jelentéktelen külsejű fészkét felfedezze ? 



Barna keselyűfészkeket, melyek iránt legin- 

 kább érdeklődtem, csak keveset tudtunk felku- 

 tatni. Egy bolgár pásztor mutatott egy fészket, 

 de épen aznap fiai kivették a két tojást a fé- 

 szekből és megették. Kirándulásainkon két üres 

 fészket találtunk és csak egy bizonyult örömömre 

 barna keselyű fészeknek és nem kiralysasénak, 

 a mint azt két bolgár vezetőm leírásából, kik 

 kis tarka ragadozónak mondták, következtethetni 

 véltem. 



A különböző vadász-kirándulások közben 

 egész világosak lettek előttem a nagy ragadozók 

 és általában minden más vad aj^adásának okai. 

 Daczára annak, bogy a kincstári erdőkben, ha- 

 csak nincsenek bérbeadva, a vadászat általában 

 tiltva és még ezenkívül is egy egészen jól szö- 

 vegezett védő-törvény a vadászatot a kellő hatá- 

 rok közé szorítja, ama rengeteg erdőségekben 

 mégis évről-évre korlátlanul és czél nélkül va- 

 dászgatnak. Április 4-éu egy vasárnapon, né- 

 hány korán reggel kivonult vadászszal dél- 

 előttre egy rendezvousra beszéltünk össze, az 

 erdőben levő kies fekvésű Schebir forrásnál. 



Ciucurowas auf den ganz vortrefflichen Gedan- 

 ken, einzelne hohe Stämme auf ihren Feldern 

 stehen zu lassen, welche — wahre Sündenliöcke 



— bei etwaigen unbequemen Nachfragen über 

 die Provenienz eingelagerten Nutz- oder Klafter- 

 holzes als Beweismittel des rechtlichen Erwer- 

 bes dienen müssen. 



Von weitem sieht infolge dessen die Land- 

 schaft um diese beiden Kaschubengemeinden 



— nirgends anderswo fand ich dergleichen in 

 der Dobrudscha — so aus, als würde da der 

 intensivste Obstbau betrieben ; bei näherer Be- 

 trachtung stellen sich aber diese angeblichen 

 alten Obstbäume als verkrüppelte, verwitterte 

 Eichen, Linden und Ahorne heraus, deren 

 meist dürre Wipfel einen Lieblingssitz für 

 die massenhaft vorkommenden Baumlerclien 

 bieten, und deren buschige Kronen gar oft den 

 Horst des Kaiseradlers tragen mögen. Aus 

 reinem Zufall fanden wir den Horst eines sol- 

 chen Adlers kaum 10 Minuten vom Dorf ent- 

 fernt — und unauffälliger konnte derselbe kaum 

 angebracht sein, denn wer wird die wirren Kro- 

 nen der tausend und abertausend einzelstehen- 

 den Bäume untersuchen, um den an sieb unan- 

 sehnlichen Kaiseradler-Horst zu entdecken ? 



Kuttengeier-Horste, um die es uns begreif- 

 licher Weise am meisten zu thun war, konnten 

 wir nur wenige ausfindig machen. Ein bul- 

 garischer Hirte zeigte mir einen Horst an, 

 doch hatten am selben Tag seine Buben die 

 zwei Eier des Horstes ausgenommen und 

 verzehrt. Zwei leere Horste fanden wir auf 

 unseren Touren, und nur einer, zu dem 

 mich zwei Bulgaren führten, nachdem sie mir 

 den Bewohner desselben als einen kleinen, ge- 

 fleckten Eaubvogel geschildert hatten, erwies 

 sich zu meiner Freude nicht, wie vermutet, 

 als Kaiseradler, sondern als Kuttengeier- 

 Horst. Während der verschiedenen Jagdexcur- 

 sionen wurde mir der Grund des Abnehmens 

 der grossen Eaubvogel und des jagdbaren Wil- 

 des uberhaujit klar genug. Trotzdem in allen 

 Staatsforsten, soweit sie nicht verpachtet sind, 

 die Jagd ülierhaupt verboten ist und ausserdem 

 ein recht gut verfasstes Schongesetz der Jagd 

 die rechten Bahnen weist, wird jahraus jahrein 

 in jenen weiten Forsten drauf losgejagt ohne 

 Maass und Ziel. Am 4. April, einem Sonntage, 

 hatte ich mit einigen frühmorgens ausgezoge- 

 nen Jägern ein Rendezvoiis an der reizend im 

 Walde gelegenen Quelle Scheliir für den Vor- 



