33 



A legközelebbi napon aduna-gőzhajózási-tár- 

 saság «Radeczky» gőzösén Galaczba mentünk, 

 a hol néhány dolgot el kellett még intéznem. 

 Tonconrt úrnak, ki a magammal hozott bőrök 

 bemérgezésére kertjében pompás praeparáló 

 műhelyt rendezett be számomra, vendégszerető 

 házában a csak nyugateurópai miveltségtől tel- 

 hető kényelem élvezete közben eltöltött órák 

 csakhamar letörölték a kiállott nyomorúságok 

 utolsó nyomait is — és április 15-én egy napi 

 galaczi tartózkodás után, a derék «Radeczky» 

 fedélzetén délben ismét Tulceábau voltunk. 



Issacceában két osztrák úrral, báró H. W. 

 és gróf R. C-vel találkoztam, kik egy levanti 

 utazáson voltak és egy vadászkirándulást tettek 

 a- galaczi vadászbarátok által bérelt asaklau- 

 issacceai terjedelmes mocsár és erdőterületre. 

 A különböző szárnyasvadak várt tömegeinek 

 hiánya folytán valamennyi)'e csalódva, az urak 

 programmba vettek egy kitérőt a delta mocsa- 

 raiba és a kapott tudósítások alapján a Szent 

 György ág közelében fekvő Moru-Ghiöl (viza-tó) 

 falucskát szemeltük ki további munkálataink 

 bázisául, a hol aztán még ugyanaznap este egy 

 tatár Arabán megejtett, víg lefolyású, négy óráig 

 tartó utazás után ismét találkoztam velük. 



A kocsisunk, Ali — akivel mellesleg mondva 

 Klingl a menetdijat Tulceától Moru-Ghiölig 

 4 Frcs-ban alkudta ki — ugyanis igen jókedvű 

 öreg czimborának bizonyult. Folytonosan dúdol- 

 gatott magában mélabús hangzású végtelen 

 trillákkal felékesített nótákat — csak « czigaretta 

 hosszúságú» pauzákat tartva. Mikor aztán cse- 

 kély nyelvi ismereteim értékesítésével törökül 

 kezdtem vele — törve a nyelvet — beszélni, 

 egészen ragyogó lett a kedve és igazán kedves, 

 egyszerű szívélyességgel magyarázgatta az át- 

 utazott terűlet vidékét és viszonyát. Midőn egy 

 kis idő múlva úgy látszott, hogy a direkt utat 

 elhagyjuk és a Razim laguna északi partja felé 

 megyünk, egyszerűen igen-nel felelt erre vonat- 

 kozó kérdésemre, avval okolván ezt meg, hogy 

 csak szülőfaluján Kara-ebil-en át kerülünk, 

 hogy házában egy csésze kávéval kínálhasson 



Am nächsten Tage führte uns der D. D. S. 

 G.-Dampfer Radetzky nach Galatz, wo ich eini- 

 ges zu besorgen hatte. Im gastfreundlichen 

 Hause Herrn von Toncourt's — der mir auch 

 zur Übergiftung der mitgebrachten Bälge eine 

 prächtige Präparierwerkstätte in seinem Garten 

 einräumte — beim Vollgenusse westeuropäischer 

 Cultur verbrachte Stunden vei-wischten rasch 

 die letzten Eindrücke der überstandenen Mise- 

 ren — und am 1.5. April, nach eintägigem 

 Aufenthalt im Galatz, trafen wir an Bord des 

 wackeren Radetzkj' mittags wieder in Tulcea 

 ein. 



In Issaccea war ich mit zwei österr. Herren, 

 H. Freiherrn W. und R. Grafen C. zusammen- 

 getroffen, die auf einer Levantereise begriffen 

 einen .Jagdausflug in das von Galatzer .Jagd- 

 freunden gepachtete ausgedehnte Sumpf- und 

 Waldrevier Azaklau - Issaccea unternommen 

 hatten. Durch den Mangel der erwarteten Mas- 

 sen verschiedenen Federwildes etwas ent- 

 täuscht, hatten die Herren einen Abstecher in 

 die Deltasümpfe auf's Programm gesetzt, und 

 hatten wir — den eingezogenen Erkundigungen 

 zufolge — das Dorf Moru-Ghiöl (Hausen-See) 

 in der Nähe des St. Georgs-Armes zur Basis 

 unserer weiteren Operationen ausersehen, wo 

 ich denn auch noch am Abend desselben Tages 

 nach einer äusserst heiteren, vierstündigen 

 Fahrt auf tatarischer Araba mit ihnen wieder 

 zusammentraf. 



Unser Kutscher Ali — mit dem nebenbei ge- 

 sagt Klingl die Fahrt von Tulcea bis Moru- 

 Ghiöl um 4 Fi'cs accordirt hatte — erwies 

 sich nämlich als ganz üdeles altes Haus. 

 Unausgesetzt trällerte er melancholisch klin- 

 gende, mit unendlichen Fioretturen ausge- 

 schmückte Weisen vor sich hin — dieselben 

 nur durch «cigarettenlange» Pausen unterbre- 

 chend. Als ich dann mit Verwertung meiner 

 geringen Sprachkenntnisse türkisch mit ihm zu 

 radebrechen anting, wurde seine Laune zu einer 

 ganz glänzenden, und mit wirklich liebens- 

 würdiger, schlichter Herzlichkeit erläuterte er 

 Gegend und Verhältnisse der durchfahrenen 

 Strecke. Als mir nach einer Weile schien, wir 

 hätten den direkten Weg verlassen und führen 

 dem Nordufer der Razimlagune entgegen, l)e- 

 jahte er meine diesbezügliche Frage ohne wei- 

 teres mit der Begründung, er mache nur den 

 Umweg über sein Heimatsdorf Kara-ebil, um 

 mir in seiner Behausung eine Tasse Café an- 



