33 



meg. És így is történt. A kicsiny, tisztán tatár- 

 lakosságú falucskában, melynek rendetlenül 

 elszórt náilfedclü vályogkunyhóit egy árok- 

 kal övezett embermagasságnyi lótrágya bíístya 

 várszerííleg veszi körül, egy alacsony, szegényes 

 külsejű kunylió előtt megálltimk. Az utczát — 

 ha az egyes rendetlenül álló kunyhók, vagy 

 jobban mondva udvarok között fennmaradó 

 szabad tért, mely a különben járhatatlan helye- 

 ken szintén trágj'ával van kirakva, evvel a 

 névvel akarjuk jelölni, — nagy, bozontos, fehér 

 kutj'ák, kicsiny, sovány pusztai marha és sok 

 apró, i)orzas ló élénkítette. Ezek között kerge- 

 tőzött a reményteljes, rongyos, tarka-barka fol- 

 tos, sajátságos szabású ruhájában bizonj' eléggé 

 festői külsejű ifjúság, mely kíváncsian kandikált 

 sötét, okos tekiutetii, ferde metszésű szemecs- 

 kéivel a különös idegenekre. 



Itt-ott felnőttek is mutatkoztak — tarka-barka 

 színű turbánokat viselő, sárga arczú férfiak, 

 ritkás, drótmerevségü állsertékkel és ferdémet- 

 szésű szemekkel ; valódi typusok, olyanok, a 

 minőket a chinai vázákról ismerünk ; rikító- 

 piros, kék vagy zöld ruhás asszonyok, egy da- 

 rabból álló Salvár-ral (a bő, bokáig érő bu- 

 gyogó) és derékkal hozzá, egy se lefátyolozva. 

 A tatár nők — legalább a falvakban — a Jas- 

 mak-ot (arczfátyol) nem viselik; csak egy kis 

 tarka, szines fejkötö borítja a számos, ujjnyi 

 vastagságú tekercskébe font hajat. Utóbbi szőke 

 vagy legalább igen világos-barna — és ehhez a 

 g3'önyörü fekete szemek, melyek mint <i tatár- 

 szemek» a török dalokban * közmondásosakká 

 lettek, melyek az üde, még nem czitromsárga, 

 hanem enyhén l)arna arczoknak, a vonások 

 valamennyire szokatlan metszete daczára is, 

 sajátságos érdekességet kölcsönöznek. 



Kíváncsian jönnek elő a nagyok és kicsinyek ; 

 a férfiak és gyermekek közelebb jönnek és ba- 

 rátságos Kos geldiii-nel (Isten hozta) fogad- 

 nak — a tartózkodóbb nők, a fejükön álló 



* Zültí szahïr tiirreszi turrar, sukh'i sivekjar, — 

 C'sesnii <lsaiiil, gamze szi tatár tlirszen — iste szén 1 



(Baki.) 

 Hajfürtét tünilérinck, liajfonatát cselszövőnek, paj- 

 zán csi'iljitünak, szemét boszorkánynak, tekintetét ta- 

 tárnak, lia mondod, ime te vagy. 

 Aqulln. V. 



zubieten. Und so geschah es. In dem kleinen, 

 rein tatarisclien Dörfchen, dessen regellos zer- 

 streute i-oiirgedeckte Lehmhütten von einem 

 grabenumsaumten, manneshohen Wall aus — 

 Pferdedünger festungsartig umzogen waren, 

 wurde vor einer der niederen, ärmlich aussehen- 

 den Hütten halt gemacht. 



Die Dorfstrasse — wenn mun den, an sonst 

 uufiiluhaien Stellen ebenfalls mit Pferdedünger 

 I' gepflasterten II, zwischen den regellos umher- 

 stehenden einzelnen Hütten oder besser gesagt 

 Gehöften frei bleibenden Eaum so nennen will, 

 war belebt von grossen, weissen, zottigen Hun- 

 den, magerem kleinen Steppenvieh und vielen 

 stru2)]3Ígen, kleinen Pferden. Dazwischen trieb 

 sieh die hoii'nungsvolle Jugend herum, die male- 

 risch genug in den zerfetzten, l)untscheckig ge- 

 flickten, merkwürdig zugeschnittenen Kleidern 

 aussah, und neugierig aus den dunklen, klug- 

 Itlickenden, schief geschlitzen Äuglein die selt- 

 samen Fremden anstarrte. 



Hier und dort zeigten sich auch Erwachsene, — 

 Männer mit gelben Gesichtern unter dem liunt- 

 färl)igen Turl)an, mit schütteren drahtsteifen 

 Bartborsteu und schiefliegenden Augen, echte 

 Typen wie sie uns von chinesischen Vasen ge- 

 läufig sind ; Weiber in grellroten oder blauen 

 oder grünen Gewändern — Schalw^âr (das weite, 

 bis an die Knöchel reichende Beinkleid) und 

 Jacke aiis einem Stück, — und alle unverschleiert. 

 Die Tatarinnen trugen — wenigstens auf den 

 Dörfern — den Jäsehmak (Gesichtsschleier) 

 nicht ; ein kleines, buntfarbiges Kopftuch deckt 

 allein das in zahlreiche fingerdicke Zöpfchen 

 geflochtene Haar. Dies letztere ist oft blond oder 

 doch sehr licht bräunlich — und dazu gel)en 

 die i)rachtvollem dunklen Augen, die «als Tata- 

 renaugen« ja in allen türkischen Liedern* 

 spriehwörtlich geworden sind, den jugendlichen, 

 noch nicht citrongelben, sondern sanft braunen 

 Gesichtern trotz des etwas ungewohnten Schnit- 

 tes der Züge einen eigenen, pikanten Eeiz. 



Neugierig schlendert Gross und Klein herbei; 

 Männer und Kinder treten näher heran und 

 liegrüssen uns mit freundlichem Khosch geldin 

 I, Willkommen) — zurückhaltender bleiben die 



* Zülfl sjjahir. turrosgi tnrrar, sukhi sivekjar, 

 Csesnii dsadu, giniijes^i tatar dirsgen — iste sgen 1 



(Baki.) 

 Wenn Du sagst: das Haar feenhaft, der Haarputz 

 arglistig, das (schöne) Weib verführerisch; Das Auge 

 zauberisch, der Blick tatarisch — siehe Du bist es. 



