34 



vizkorsót fölemelt karral egyensúlyozva, vagy 

 kis gyermekeket vezetve kezükön, a háttérben 

 maradnak — látható, hogy megérkezésünk a 

 falucska csendes életében «eseménj' », — de 

 nem vehetők észre azok a terhes zaklatások, 

 szemtelen megjegyzések, a sok kiállhatatlanul 

 tolakodó ismét és ismét eldarált kérdések, me- 

 l}'ek az utazót ezekben a félreeső helyeken 

 majdnem kétségbe ejtik. Nyugodtan, barátságo- 

 san és szerényen kisérnek el embereink Ali há- 

 zához, ki gyorsan lesietett a kocsiról, hogy a 

 szükséges rendeleteket kiadja. Most a küszöbön 

 várt ránk és barátságosan kért bennünket a 

 belépésre. Egy tisztán tartott konyhán keresztül 

 Ali «vendégszoba i)-jába mentünk. Finom fonatu 

 gyékény takaró borítja az agyagból vert padlót, 

 körülötte a falak mentében néhány kis, régi, jól- 

 szőtt szőnyeg és néhán_y kacsimból való toll- 

 párna fekszik. Két, tarkára mázolt faláda, csinos 

 hímzésekkel ellátott függönykék ablakok és ajtó 

 fölött és néhány a falakon függő ruhadarab 

 alkotják a berendezés többi részét. 



Minden, legyen bármily szerény és szegényes, 

 gondosan tiszta és csinos. 



Nemsokára keresztbe tett lábakkal ülünk a 

 párnákon és szőnyegeken a gyékény fonat kö- 

 rül és kezdődnek a szokásos udvariassági frá- 

 zisok. Ali kinálólag teszi elénk közönséges, barna 

 dohánynyal töltött tárczáját, de épenséggel nem 

 neheztel, mikor jobbminőségű portékámat, — 

 újonnan importált Samos- cigaretták — adom 

 közhasználatra. Néhány perez múlva megjelenik 

 a felesége — az illedelmesség fájdalom tiltotta, 

 hogy neve után tudakozódjak — és mongolosan 

 karcsú, olajbarna ujjaival, melyeknek körmei 

 Hennah-val pirosra vannak festve, felszolgálja 

 a gőzölgő kávét, czukrot és a friss vizet. Karcsú, 

 magas termetű, körülbelül harmincz eves asz- 

 szony, nem épen csúnya arczvonásokkal. Akis, 

 meztelen lábak, sárga papucsban vannak, bő 

 Salvar és kis derék takarja az egészen tetsze- 

 tős alakot. 



Köszönés nélkül, lesütött szemmel lép be és 

 állítja elénk a gyékényre a kis csészéket, mire 



Weiber ím Hintergrund, den Krug Wasser mit 

 erholienem Arm auf dem Kopf balancierend 

 oder kleine Kinder an der Hand führend — 

 man sieht, unser Eintreffen ist ein «Ereigniss» 

 in dem stillen Leben des Dörfchens — aber 

 nichts von dem belästigenden Herandrängen, 

 von den ungenirten Bemerkungen, den unver- 

 schämt aufdringlichen und immer wieder vor- 

 geschnatterten Fragen macht sich bemerkbar, 

 was sonst in so entlegenen Dörfern den Reisen- 

 den oft fast zur A'erzweiflung bringt. Euhig, 

 freundlich und bescheiden geleiten uns die 

 Leutchen zum Hause Alis, welcher rasch vom 

 Wagen vorausgeeilt war, um die nötigen An- 

 ordnungen zu treffen, und uns nun an der 

 Schwelle erwartete, freundlich zum Eintreten 

 einladend. Durch einen sauber gehaltenen 

 Küchenraum betraten wir Alis «gute Stube». 

 Eine fein geflochtene Schilfmatte deckt die 

 Mitte des Lehmbodens ; um dieselbe längs der 

 Wände hin liegen ein par kleine, alte, gut ge- 

 webte Teppiche und einige federgefülJte Polster 

 aus Kattun. Zwei buntbemalte Holztruhen, mit 

 hübschen Stickereien behängte Borde über 

 Thüre imd Fenstern und einige an den Wänden 

 hängende Kleidungsstücke bilden den Eest der 

 Einrichtung. Alles — wenn auch noch so ärm- 

 lich und bescheiden — ist peinlich saulier und 

 nett. 



Bald sitzen wir mit untergeschlagenen Beinen 

 auf Polstern und Teppichen um die Schilfmatte 

 und der Austausch der gewöhnlichen Höflich- 

 keitsphrasen beginnt. Ali stellt seine mit ordi- 

 närem, braunen Taback gefüllte Dose einladend 

 vor uns hin, ist aber gar nicht ungehalten, dass 

 ich meine bessere Waare frisch imjjortirter 

 Samoscigaretten zum besten gebe. Nach weni- 

 gen weiteren Minuten erscheint seine Frau — 

 die gute Sitte verbot es leider, mich nach ihrem 

 Namen zu erkundigen — und kredenzt mit 

 ihren olivfarbenen, mongolisch-schlanken Fin- 

 gern, deren Nägel mit Hennah rot gefärbt 

 sind, den dampfenden Café, Zucker und frisches 

 Wasser. Sie ist ein schlankes, hochgewachsenes 

 Weib von etwa dreissig Jahren mit nicht ülilen 

 Gesichtszügen. Die kleinen, nackten Fusse 

 stecken in gelben Pantoffeln, ein weiter Schal- 

 wâr und eine kleine .Jacke aus grüngemustertem 

 Baumwollstoff umhüllen die recht gefällige 

 Gestalt. 



Grusslos, mit niedergeschlagenen Augen tritt 

 sie ein und stellt die kleinen Tassen vor uns 



