35 



zajtalanul ismét visszahúzódik és csak az ajtó- 

 ban vet még egy gyors, kíváncsi tekintetet ránk, 

 idegenekre. 



Fontolgatva szürcsöljük a forró kávét, szijjuk 

 e mellett a cigarettáimat és igazán kedélyes 

 beszélgetés közben gyorsan tűnik el egy negyed- 

 órácska. Ali tudakozódik, hogy vannak a gyer- 

 mekeim, — az ö házassága, sajnos, gyermek- 

 telen maradf, a mint sóhajtva közli, pedig ő úgy 

 szereti a gyermekeket ! Politikai kérdéseket is 

 érint vendégszerető barátunk, a mennyiben tár- 

 gyalja hitsorsosaiuak helyzetét a Dobrndsá))an 

 és tudakozódik az én nézeteim felől, a közeli 

 görög-török háborúról. Mindez avval a mélabús 

 resignatióval történik, mely az eurói:)ai moha- 

 medánok poHtikai beszélgetéseit annyira jel- 

 lemzi. 



De végre indulni kell ; felszállunk a kocsira 

 és gyors menetben haladunk a lótrágyával ki- 

 rakott úton, a falu kunyhói között a szalma és 

 trágya bástya egy másik kapuján ki, egy kezdet- 

 leges Indoli, mely a sánczárkot hidalja át. 



És azután, ki a nagy, hullámos pusztára 



Sajátságosan idegen és festői az il}' tatár- 

 falucska benyomása ; — az épitési modor, a 

 kunj'hók fekvése, az egész telep kezdetleges 

 körülsánczolása, az utczákon kóborló jószág, 

 különösen az a sok ló, végül a tarkaruhás, man- 

 dula szemű lakos, vontatott hanyag járásával a i 

 nyugateurópai számára sajátságos hatású új és 

 jellemzetes keleti képet iiyujt. Ilyenek lehettek 

 a legbelsőbb Ázsia városai, melyeknek hordái 

 Dzsengisz khán alatt egész Európát el- 

 özönlötték, ih'enek lehettek a hatalmas Girai 

 dynastia fejedelmi városai a Krímben, kiknek 

 lovas csapatai századokon át voltak Erdély és 

 Délmagyarország rémei és ostorai. E nép nag3'- 

 jainak fényét és pompáját megsemmisítette az 

 idő hatalma, a kisebbek szegényes és szerény 

 erkölcsei és szokásai változatlanul megmarad- 

 tak. Kiiánok és Mirzák, kiknek hívására lóra 

 ültek a pásztorok és parasztok seregei, ma már 

 nincsenek — csontjaik ott porlanak a Krimben 

 a hazai földben, és a hajdani lovas harczosok 



auf die Matte, wcirauf sie sieh geräuschlos wie- 

 der zurückzieht uml nur noch unter der Thüre 

 einen raschen, neugierigen Blick auf uns 

 Fremde zurückwirft. 



Bedächtig schlürfen wir den lieissen Café, 

 rauchen dazu von meinen Cigaretten und in 

 wirklich gciniitJicliem Gespräch vergeht rasch 

 ein Yierteistüiidciien. Ali erkundigt sich danach, 

 ob icli Kinder iiätte — seine Ehe sei leider 

 kinderlos geblieben, wie er mir seufzend mit- 

 teilt, und er habe Kinder so gerne ! Auch poli- 

 tische Fragen berührt unser Gastfieund, indem 

 Er die Stellung seiner Glaubensgenossen in der 

 mm. Dolivndschii bespricht und meine Ansicht 

 ülier den Itevorstelienden türkisch-griechischen 

 Conflict einholt. Dies alles geschieht mit jener 

 melancholischen liesigriation, welche für die 

 politischen Gespräche der europäischen Moham- 

 medaner so charaktcristiscii ist. 



Doch endlich wird es Zeit aufzubrechen ; der 

 Wagen wird bestiegen, und in raschem Tempo 

 geht es auf dem PferdedüngerjjÜaster zwischen 

 den Dorfhütten hin, durch ein anderes Thor 

 des Stroh- und Düngerwalles hinaus über eine 

 primitive Brücke, welche den llinggraben über- 

 deckt, wieder auf die weite, wellige Stepjie. 



Eigentümlicli fremd und malerisch ist der 

 Eindruck eines solchen Tataren-Dörfchens ; — 

 Bauart und Lage der Hütten, die primitive 

 ümschanzung der ganzen Anlage, das inner- 

 halb der Strassen sich herumfummelnde Vieh, 

 besonders die zahlreichen Pferde, endlich die 

 buntgekleideten, sciilitziiiigigen Bewohner mit 

 ihrem nachlässigen, sclilejipeiiden Gange bie- 

 ten dem Westeuropäer ein neues, charakteris- 

 tisch-orientalisches Gesamtbikl von ganz eige- 

 nem Reiz. So mögen die Städte des innersten 

 Asien ausgesehen haben, die ihre Horden unter 

 Dscbengiz-Chan über ganz Europa ergossen, 

 so wohl auch die liesidenzen des mächtigen 

 Dynastengeschleclites der Girai's in der Krim, 

 deren Reitorschareii durch .lalirlmnderte der 

 Schrecken und die Geisel Siebenbürgens und 

 Südungarns waren. Glanz und Pracht der Gros- 

 sen dieses Volkes verschlang die rastlose Zeit — 

 die ärmlich-bescheidenen Sitten und Gewohn- 

 heiten der Kleinen l)lieben unverändert er- 

 halten. Khan's und Mirza's. derem Eufe die 

 Scharen lieritteiier Hirten und Bauern folge 

 leisteten, gibt es nicht mehr — ihre Gebeine 

 modern drüben im heimischen Boden der 

 Krim: und die flüchtigen Nachkommen jener 



