36 



kivándorolt utódai nica fáradságosan mivelik a 

 Dobrudsa sivár földjét. 



A Eazim laguna északi partja mentén a szin- 

 tén tatárlakosságú Bei-bugeac falucskán át a 

 Kara-ebiltől körülbelül 1 7 klm-nyire fekvő 

 Moru Ghiölbe bajtottunk. Az egész vidéknek 

 jellege Tulceától kezdve faszegény pusztaság, 

 mely részint művelés alatt van, részint legelőnek 

 használtatik. Számos Goniil (tumuli) emelkedik 

 a dombokon ; egy ilyent, mely körülbelül 8 — 10 

 m. magas és különösen szembeötlőleg fekszik 

 egy szabad magaslaton a Eazim felett Sari- 

 Ghiöl (Sárga tó) falu közeieben, közelebbről 

 megvizsgáltam, miután úgy látszott, bogy tete- 

 jétől kezdve frissen össze-vissza van túrva. 

 A mint Ali mondja, az ujabban bevándorolt 

 román vagy orosz gyarmatosok kincseket keres- 

 nek ezekben a dombokban — de rendesen sem- 

 mit se találnak. A nevezett domb, melynek 

 alapja 25 — 30 m. átmérőjű kör, tényleg a tete- 

 jétől kezdve körülbelül 6 méter mélységbe fris- 

 sen át volt ásva, és igy átmetszetbeu mutatta 

 az anyagot, sárga homokos agyag, melyből össze 

 volt rakva. Hiába kerestem a reménylett edény- 

 cserepek után, melyeket a kincskeresők mint 

 értékteleneket rendesen eldobnak — néhány 

 töredezett paladarab volt az egész a mit talál- 

 tam. Általában úgy látszik, hogy ezek a gomilák 

 üresek — azaz nem szolgáltak temetkezési 

 helyekül. Jelenleg a rókák előszeretettel hasz- 

 nálják ezeket a mesterséges dombokat lyukaik 

 elhelyezésére ; a királysasok pedig, a melyeket 

 speciálisan ezen az úton nagyobb számban 

 figyeltünk meg, szívesen használják pihenő és 

 kémlelő helyekül. 



Ezeken a sasokon, néhány rétikányán és a 

 közönséges i^acsirtákon kívül, kevés madarat 

 láttunk az utón. Sarniasuf mellett, mikor köz- 

 vetlenül a Basím partján hajtottunk el, ismét 

 valamivel élénkebb madárvilágot láttunk. Néhány 

 czigány kacsa Fulígula nyroca kormoránok 

 és különösen meglehetős nagyszámú csérek — 

 valószínűleg Sterna anglica — repültek el a víz- 

 tükör felett, és egy nagy csapat gödény ült szo- 

 kás szerint sűrűn egymás mellett szorongva, 

 rózsaszínű padhoz hasonlítva, a tó egyik kes- 

 keny nádasszigetén. 



Kevéssel Moru-Ghíöl előtt, fájdalom, azt kel- 

 lett konstatálnom, hogy a román katonai tér- 

 képen megjelölt három nagy és számos kisebb 



einstigen Eeiterkrieger liauen heute mühselig 

 den dürren Boden der Dobrudscha. 



Längs des Nordufers der Eazim-Lagune über 

 das ebenfalls tatarische Dörfchen Bei-bugeac 

 fuhren wir dem von Kara-ebil etwa 1 7 Kilomtr. 

 entfernten Moru-Ghiöl zu. Der Landschafts- 

 charakter der ganzen Eoute von Tulcea an ist 

 welliges, dürres, baumloses Steppenland, teils 

 bebaut, teils als Hutweide benützt. Zahlreiche 

 Gomilen (Tumuli) erheben sich auf den Hügeln : 

 einen solchen von etwa 8 — 10 Meter Höhe, der 

 besonders exponirt auf freier Höhe ober dem 

 Eazim in der Nähe des Dorfes Sari-Ghiöl (Gel- 

 her See) steht, untersuchte ich näher, da er von 

 der Spitze aus frisch durchwühlt erschien. W ie 

 mir Ali erzählte, suchen die neueingewanderten 

 rumänischen oder russischen Colonisten Schätze 

 in diesen Hügeln — finden aber gewöhnlich 

 nichts. Der besprochene Hügel, der sich auf 

 kreisiunder Basis von etwa 25 — 30 Metern 

 1 )urchmesser erhebt, w-ar thatsächlich von der 

 Spitze aus auf etwa G Meter Tiefe frisch durch- 

 gegrabeu und zeigte so im Durchschnitte das 

 ^Material — gelben, sandigen Lehm — aus 

 welchem er errichtet war. Umsonst suchte ich 

 nach den vermuteten Topfscherljen, die von 

 den Schatzgräbern gewöhnlich als wertlos fort- 

 geworfen werden — einige zerbrochene Schie- 

 ferstücke waren alles, was ich fand. Es scheinen 

 überhaupt diese Gomilen leer gewesen zu sein — 

 das beisst nicht die Bestimmung eines Begräb- 

 nissplatzes gehabt zu haben. Gegenwärtig be- 

 nützen Füchse mit Vorliebe diese künstlichen 

 Hügel zur Anlage ihrer Baue, und Kaiseradler, 

 von denen wir speciell auf dieser Fahrt eine 

 grössere Anzahl beobachteten, wählen diesel- 

 ben gerne als East- oder Aushigs^junkte. 



Ausser diesen Adlern, einigen Weihen und 

 den gewöhnlichen Lerchenarten hatten wür 

 während der Fahrt wenig Vögel gesehen. Bei 

 Sarinasuf hart am Strande des Eazim dahin- 

 fahrend sahen wir wieder etwas regeres Leben. 

 Einige Moorenten, Koimorane, besonders aber 

 ziemlich zahlreiche Seeschwalben — wohl 

 Sterna anglica — zogen über dem Wasserspie- 

 gel einher, und eine grosse Schar von Pelika- 

 nen sass ihrer Gewohnheit uacli dichtgedrängt 

 gleich einer rosenroten Bank auf einer der 

 schmalen Bohrinseln des Sees. 



Kurz vor Moru-Ghiöl constatirte ich leider, 

 dass die auf der rum. Generalstabskarte ver- 

 zeichneten drei sTÖsseren und zahlreichen klei- 



