37 



tó, inilyekuek a dobrudsai szárazföldnek ebben 

 a legszélsőbb keleti, félszigetszertìen előretolt 

 sarkában kellett volna lenniök, és a melyekre 

 különös reményeket is építettem, nera, vagy leg- 

 alább már nem létezik. A tényleg meglevő cse- 

 kély medenczékben meggy ülemlö esővíz idéz- 

 hette elő a különben egész jó felvételben a 

 hibát — ezek azonban az év legnagyobb részé- 

 ben teljesen szárazok, és egyáltalában nem oly 

 kiterjedtek, mint a hogy a térkép után gondol- 

 ható volna. 



A morn-ghiöli primariában találkoztam a két 

 német úrral, kik néhány kirándulást tettek a 

 Szt.-György ágon lefelé a cara-ormani erdőbe 

 és a Girla Litkov baltáiba, de épen nem voltak 

 valami rózsás hangulatban. Pompás, rendkívül 

 sokat Ígérő terület mindenütt, de szegényes 

 madárélet, különösen az érdekes fajokat illető- 

 leg — így hangzott elbeszélésük foglalatja. 



C. gróf, ki különösen réti sasok iránt érdek- 

 lődött, egy nagy kirándulást tett Litkov- on át 

 Cara-Ormanig, és Cara-Ormanban azt találta, 

 hogy az erdőt majdnem teljesen futó homok 

 borítja. Néhány régi elhagyott sasfészek volt az 

 egész, a mit felkutatott. 



A Fekete-tenger homokzátonyaiból eredő 

 futóhomok lassanként egészen elborítja a cara- 

 ormani széles szárazföldet, (szintén régi homok 

 lerakódás), és a régi erdő állomány, melynek 

 sötét lombkoronáiról nevezték el az egész terüle- 

 tet (Kara -Orman = fekete erdő) manapság a 

 nemsokára bekövetkezhető végpusztulásnak 

 vau szentelve. A mint beszélik, a Sulinátíil 

 északra fekvő, a delta mocsaraiból emelkedő 

 letisi (Leteai homokhát hasonló sorsra jutott, és 

 a még jelentékenyebb letisi lomberdőt az előre 

 tóduló fut(ihomok már teljesen elborította és el 

 pusztította volna. 



Szerencsésebb volt báró W., ki vítjában egé- 

 szen a Szt. -György-ág mellett fekvő Ivan- 

 ceáig hatolt előre, és «még» több megszállt réti- 

 sas fészket talált, valamint el is ejtett egy ily 

 sast és egy typikus lármás sas hímet. .\ prima- 

 ria börtönében — békésen egyesítve a halál- 

 ban — egész gyűjtemény volt a két úr által 

 elejtett különböző szárnyasokból -- mely így a 



ueren Seen, welclic dicse iialbinselartig vorge- 

 schobene äusserste östliche Ecke des Dobrud- 

 scba-Fostlandes durchcjuei'en sollen, und auf 

 welche ich besondere Hoffnungen gesetzt hatte, 

 nicht oder nicht imlir existiren. Eegenlachen 

 in den thatsächlicb voi-jiandenen seichten 

 Mulden mögen den Fehler in der sonst recht 

 guten Aufnahme herl)eigefübrt haben — diesel- 

 ben sind alur den grössten Teil des .Jahres 

 vollständig trocken und auch keineswegs so 

 ausgedehnt, als es der Karte nach den An- 

 schein hat. 



In der Primaiic in Moru-Ghiöl fand ich die 

 lieiden Herren, wcilche einige Excursionen 

 stromab des Georgsarmes in den Wald von 

 Cara-Orman und in die Balten der Girla Lit- 

 kow unternoninieii iiatten, in nicht besonders 

 rosiger Stimmung vor. Prachtvolles, äusserst 

 einladend aussehendes ïei-rain überall, dafür 

 aber wenig Vogelleben, besonders was interes- 

 santere Arten anbelangt - so lautete das Re- 

 sumé ihrer Erzählungen. 



Graf ('., dem es besonders um Seeadler zu 

 tliun war, hatte eine grosse lixcursion über 

 Litkow bis Cara-Orman gemacht und deuKara- 

 Ormaner Wald fast ganz von Flugsand bedeckt 

 gefunden. Einige alte, verlassene Adlerhorste 

 waren alles, was er aufstöberte. 



Der von den Dünen des Schwärzen-Meeres 

 stammende Flugsand bedeckt allmälich den 

 breiten Piücken des Festlandes (ebenfalls eine 

 alte Dünenbildung) von Cara-Orman zur Gänze, 

 und der alte Waldbestand, dessen dunkle Laub- 

 kronen dem ganzen Gebiete den Namen verlie- 

 hen (Cara-Orman = Schwarzer- Wald), ist heute 

 einem bald bevorstehenden Untergänge ge- 

 weiht. Wie mir erzählt wurde, ist der nördlich 

 von Sulina aus den Sümpfen des Delta hervor- 

 ragende Sandrücken \on Ijctis (Letea), dem 

 gleichen Scliicksal verfallen, und soll der nodi 

 bedeutendere Letiser Laubwald durch den an- 

 dringenden Flugsand schon fast vollständig ver- 

 schüttet und vernichtet sein. 



Olückliclirr war Freiherr von \V.. der auf sei- 

 nen Fahrten bis Ivancea am Georgsarm vorge- 

 drungen war. und "noch" mehrere Seeadler- 

 horste betlogen gefunden, auch einen solchen 

 .\dler sowie ein typisches Schreiadlermännchen 

 erlegt hatte. 



Im .Aireste der Primarie lag friedlich im Tode 

 vereint eine ganze Collection verschiedenen, von 

 ilen lniilen Herren erlegten Federwildes mir 



