38 



meglevő ornisról áttekinthető kéj^et nyújtott. 

 Igazán sajnos, hogy nem volt benne sok érde- 

 kes — két kerecsen sólyom, néhány sh'ály — 

 Larus arg. michahellesi, és Larus melanocepha- 

 lus ■ — volt az ornithologiailag legérdekesebb 

 közöttük. Este igazán mulatságos qui proquo 

 támadt a román halászati igazgatóság részéről 

 a két úr mellé adott vezetővel. Ez egy bukovinai 

 emigráns volt, ki meglehetősen jól beszélt 

 németül, és a vadászkirándulások beosztása 

 alkalmával szerepelt is mint tolmács. 



Reggel C. gróf-nak ajánlatot tett, hogy el- 

 viszi «szalonka vadászatra», a melj'en biztos 

 eredményeket helyezett neki kilátásba. C. gróf, 

 ki főleg gödényekre, hattyúkra és sasokra volt 

 kíváncsi, természetesen elvetette a meghívást. 

 Este aztán a hivatalnok seregélyekkel, léprigók- 

 kal és más effélékkel, melyeket a Szt- György 

 Duna-ág fűzeseiben ejtett el, bevonult ós mel- 

 lesleg elbeszélte, hogy egy szalonkát is ejtett el, 

 és kivette annak két tojását is. Az est folyamán 

 kértem, hogy a két tojást melyről beszélt, 

 engedje át nekem — és a legnagj^obb készség- 

 gel valóban hozott is két remek szép — gödény 

 tojást ! A felháborodás általános rohamára, mely 

 részünkről nyilatkozott, az elejtett szalonkát is 

 odahurczolták — mely hatalmas, vén Pelecanus 

 crispusnak bizonyult. 



A legjobb a dologban az volt, hogy a jó hiva- 

 talnok egyáltalában nem akarta belátni, hogy a 

 szalonka mást jelenthessen mint a hatalmas 

 keczéző madarat. 



Valami bibéje mégis volt a dolognak, mert a 

 további fáradozások daczára sem tudhattam 

 meg semmi bizonyosat a sörényes gödény fész- 

 kelési helyére vonatkozólag. Telepek ebből a 

 fajból az összes halászok állítása szerint 

 Moru-Ghiöl területén már nincsenek, de azért 

 egyes párok, vagy 2 — 4 tagból álló kisebb tár- 

 saságok szórványosan és időnként még mindig 

 fészkelnek. Úgy látszik, hogy a hivatalnoknak 

 hirt adtak egy ilyen fészekről, a ki aztán — 

 igazi keleties lustasággal - — a fészkelő madár 

 elejtését és a tojásoknak mindenesetre nem 

 könnyű megszerzését valami halászra bizta, 

 akkor aztán, mikor belátta, hogy a hathatós 

 ajánló levelekkel felszerelt idegennel szemben 



so ein übersichtliches Bild der vorhandenen 

 Ornis bietend. Leider war wirklich nicht viel 

 Interessantes dabei — 2 Blaufussfalken, einige 

 Larus argent, michahellesi und Lar. melano- 

 ceph. waren das ornithologisch Wertvollste da- 

 runter. Ein ergötzliches Quiproquo gali den- 

 selben Abend der von 8eite der kgl. rum. 

 Fischerei-Eégie den beiden Herren als Führer 

 beigegeliene Beamte zum Iieslen. Derselbe — 

 ein Emigrant aus der Bukovina — sprach ziem- 

 lich gut deutsch und fungi rte auch bei der 

 Einteilung der Jagdausflüge als Dolmetsch. 

 Des Morgens hatte er den Grafen C. engagiert, 

 mit ihm «auf Bekassinen- Jagd« zu ziehen, wo- 

 bei er ihm sichere Eesultate in Aussicht stellte. 

 Graf C, besonders auf Pelikane, Schwäne und 

 Adler gespannt, lehnte die Aufforderung ab. 

 Abends rückte nun der Beamte mit verschiede- 

 nen Staareu, Misteldrosseln und dergl. ein, die 

 er im Weidengestrüppe des Georgsarmes erlegt 

 hatte, und erzählte nebenhin, er habe auch 

 eine Bekassine erlegt und deren 2 Eier ge- 

 nommen. Im Verlaufe des Abends lüit ich ihn, 

 mir die beiden Eier von denen er gesijrochen, 

 zu überlassen — und mit der grössten Bereit- 

 willigkeit brachte er denn richtig 3 wunder- 

 schöne Pelikaneier herbei ! Auf den allgemei- 

 nen Sturm der Entrüstung, der sich daraufhin 

 unsererseits erhol), wurde auch die erlegt.e Be- 

 kassine herbeigeschleppt — und entpuppte sich 

 als mächtiges, uraltes Exemplar von Pelecanus 

 crispus. 



Das beste an der Sache war, dass der gute 

 Beamte durchaus nicht einsehen wollte, dass 

 Bekassine auf deutsch etwas anderes bezeichne 

 wie den gewaltigen Sackträger. 



Etwas Unklares schien aber doch au der Sa- 

 che zu sein, denn trotz aller nachfolgenden Be- 

 mühungen konnte ich über den Brutplatz die- 

 ses Schopfpelikanes nichts genaues erfahren. 

 Colonien der Art bestehen im Gebiet von Moru- 

 Ghiöl nach Aussage aller Fischer nicht mehi 



doch brüten einzelne Pärchen oder kleine Ge- 

 sellschaften von 2 — 4 solchen verstreut i;nd un- 

 regelmässig noch immer. Ein solches Nest 

 scheint dem Beamten angesagt worden zu sein, 

 der dann — in echt orientalischer Faulheit — 

 die Erlegung des Brutvogels und die gewiss 

 nicht mühelose Erlangung des Eier irgendwel- 

 chem Fischer überliess, dann aber, als er einsah, 

 dass erden mit gewichtigen Empfehlungsschrei- 

 ben ausgerüsteten Fremden gegenüber einen 



