45 



kedveskedik, (a miért mi bort szolgalmik IVI 

 neki). Néhány perez nlíitt kész a felséges izü 

 ebéd — liogy majdnem ép oly gyorsan el i.s 

 legyen fogyasztva. Déli ^l-ii volt. 



Mindenfélét mesélget ezalatt az öreg: hajda- 

 nában mily níigy tömegekben fészkeltek a 

 ]5abicá-k (gödények) a Kiiibida tavon, mily gya- 

 kori volt a baltában a hatyú és más különféle 

 szárnyas vad — míg most alig látható ezekből 

 valami. «Sunt premulti vônatori» nagyon 

 sok a vadász ! — a mindig és mindig visszatérő 

 refrain. Aztán elbeszéli, hogy primitiv uádguli- 

 bája helyén szilárd, vert falú ház állott emléke- 

 zetet meghalad(') idők óta, míg más hasonló 

 helyekkel együtt a hatóságok jjaranesára lerom- 

 bolták, hogy a rettegett Dobrudsa rablót, Leczin- 

 szki Simont, ezektől a búvó helyektől megfosz- 

 szák. Ez víz volt Fedorunk malmára — mert ő 

 is ismerte a hírhedt Simeon jjereeptort (az adó- 

 szedő Simeon) ; sőt mi több, egy évig dolgozott is 

 vele a halászatnál — és most a kettő felváltva 

 mondta el egyik kalandot a másik után abból a 

 legendakoszorúból, mely a balták eme Rózsa 

 Sándorának személyét, kit mint az elnyomottak 

 oltalmazóját és a jogtalan szerzemény megbün- 

 tetöjét dicsőítenek, legendaszerű fénynyel körül- 

 veszi. Egészen egyedül, társak nélkül sokáig 

 tartotta rettegésben ez a mindenesetre vakmerő 

 bátorságú férfiú az egész Dobrudsát, a nélkül, 

 hogy sikerült volna őt kézrekeriteni — a mi kü- 

 lönben annál kevésbbé csodálatos, miután mind- 

 az a sok erdőben és baltában magán3'osan élő 

 pásztor és halász leghatározottabb barátja volt, 

 és sorsát még ma is siratja. Mikor azonban 

 Statescu helytartó 10000 franknyi jutalmat 

 tűzött ki kézrekeritésére, akkor biztonsága oda 

 volt. Mikor 1890 októberében betegen és nyo- 

 morultan egy szőlő kunyhójában menedéket 

 keresett az őszi viharok elől, a tulajdonos azon- 

 nal elárulta, és ő elesett a megragadására kikül- 

 dött katonai őrcsapattal való harczban, miután 

 eg}- katonát lelőtt, több mást pedig súlyosan 

 megsebesített. 



Ma a népdal dicsőíti tetteit, és este a falvak- 

 ban sokszor lehet hallani a lányok mélabús 

 orosz nótáit Leczinskiről, a uemeslelkű rablóról. 



I''isclisu|i|u' ( woíüi' \\ ir ilnii mit Wciu aiifwurteni, 

 und ín wenigen Minutt'ii ist das liei-ilich mun- 

 dende Mittagsmahl fertig - um fast ebenso rasch 

 verzehrt zu sein. Ks war halb i L'hr mittags! 

 Allerlei erzählt dabei der Alte ; wie vor Zeiten 

 die Babicä (Pelikane) in grossen Massen am 

 Kuibida gebrütet hätten, wie Schwäne und 

 allerlei anderes ííeHügel so häutig in der Balta 

 gewiesen sei — wälircml jetzt wenig von alldem 

 sich blicken Hesse. «Sunt pi'emulti venatoria 

 es sind zu viel Jäger! - der innuer und immer 

 wiedcrkelirendi' liefrain ! l>anii erzählt er, wie 

 an stelle seiner primitiven liohrguliba ein festes 

 Haus mit Lehmwänden hier gestanden hätte 

 seit undenklichen Zeiten, bis es nebst anderen 

 ähnlichen Anlagen auf lîefehl der Behörden zer- 

 stört wurde, um dem gefürchteten Dobriulscha- 

 liäuber Sinu'('>n Leczinski diese versteckten 

 Seldupfwinkel zu entziehen. l)as wai' Wasser 

 auf unseres Fedor Mühle — denn auch er hatte 

 den berüchtigten Simeon perceptor (Steuerein- 

 nehmer Simeon) gekannt, ja sogar über ein Jahr 

 mit ihm bei dei- Físchei-ei gearbeitet — und 

 nun erzählten uns die beiden abwechselnd ein 

 Abenteuer nach dem andern aus dem Kranze 

 von Legenden, welche die Person dieses als 

 Beschützer der Unterdrückten und Bestrafer 

 unrechtlichen Erwerbes gepriesenen Rózsa Sán- 

 dor's der Balten mit sagenhaftem Glänze um- 

 geben. Ganz allein, nline alle Gefährten, hatte 

 dieser jedenfalls dundi \erwegenen Muth aus- 

 gezeichiu'te Räuber lange Zeit die ganze Do- 

 biiidsclia in Atem erhalten, ohne dass es ge- 

 lungen wäre, seiner habhaft zu werden, — w'as 

 übrigens umsoweniger wunderbar erscheint, als 

 alle die vielen, einsam im Wald oder Balta hau- 

 senden Hiiten und Fis(dier seine ausgespro- 

 chenen Freunde waren und heute noch sein 

 Sehicksal beklagen. Als aber Präfect Statescu 

 eine Prämie vnn Kf.iHid l-'ics auf seine Ergrei- 

 fung setzte, war es mit seiner Sicherheit vorbei. 

 Als er im October 18!)U krank und elend in 

 einer Weingartenhütte Schutz vor den Herbst- 

 stürnun suchte, wurde er von dem Eigentümer 

 sofort verraten und liei ím Kamjife mit der 

 zu seiner Festiuihme ausgesaiulten Militär- 

 patrouille, nachdem er einen Soldaten erschos- 

 sen, einige andere schwer verwundet hatte. Heute 

 preist das Volkslied seine Thaten, und gar oft 

 hört man abends in den Dörfern die ^iädchen 

 melancholische russische Weisen singen von 

 Leczinski. ilem edelmütigen Räuber. 



