fogása, iiiclyfkc't itt "Kf]iliíilii és ii'J'julk;i»-niik 

 neveznek. Nagytömegekhcn vounhiak ezek a liii- 

 lak ivásuk idejóhon a lagunákha ús sós háltáklia. 

 ós hánmlatos tömegt'ket fognak belőlük a girlák 

 (iganl»-jail)an (útvesztők), úgy, hogy' a személy- 

 zet nem képes a besózás és szárítás munkájával 

 nicgliirkiizni ós u halászatot lie kell szünt(>tiii. 



Fontos még néhány félszegúszó hal (WiOm- 

 biis és Plalessa) fogása, melyek közül különösen 

 a körülbelül 25 — 3ü ctm. hosszú ilonihula neve- 

 zetű Wiombus laevis RoNO-t fogják nagy meny- 

 nyisí'gekben, még pedig oly annyira, hogy 

 időnként ennek az általánosan kedvelt, kitűnő 

 izü halnak lOd kilogrammja IVa — á frankra 

 száll alá. 



Az említett \izafogókon kivül a halászatot 

 még éjjeli és fenékhorgokkal, vető- és gyalom- 

 hálókkal és mindenekelőtt szárnyas varsákkal 

 és rekesztő vejszékkel üzík. A nagy kerítő 

 hálókat kevésbbé használják : többnyire télen 

 a jég alatt, valamint a tengerparton. A vető- és 

 gyalomhálók leginkáhi) házi használatra, a 

 konyha ellátására vah'ik, elől)i)i egészen kerek 

 liál('). melynek kerületén, sűrűn egymás mellett 

 nehéz ólomsúlyok vannak, ezt kiterjesztve, szá- 

 jával a vízre dobják, és gyors lemerülése által 

 felülről befedi a halat. A közéjjen megerősített 

 kötél segélyével először óvatosan fölemelik a 

 hálót, miközben az ólomsúlyok egymáshoz köze- 

 lednek és ezt zsákszerűén bezárják, aztán az 

 egész szerszámot folytonos emelés közben a 

 vergődő zsákmánnyal együtt a felszínre hoz- 

 zák. E háló elvetésére néhány ólomsúlyt joi)b 

 kézi)e vesznek, egy a metsző fogak közé kerül, 

 a maradék pedig összehajtogatva, a bal karon 

 nyugszik. Fordulva, a jobb karnak egy hatalmas 

 vetőniozdulata ;iltal kiiiobják a háb'it. ('-s abban 

 a pillanatban, mikor a i)alkaron elteiiijő, ren- 

 dezett ránezokba szedett rész már ki van ter- 

 jesztve, kell elereszteni az utolsó, a fogak között 

 tartott súlyt is. Meglehetős nagy gyakorlat kell 

 ennek a hálónak a használásához, ha a szemek, 

 össze vannak bogozva, vagy ha a dobás nem 

 volt helyes, akkor az egész készülék egy tömeg- 

 iien belepottyan a vízbe, és nem jelentéktelen 

 súlyával gyakran az ügyetlen lialászt is ki- 



und Atherina-Arten, welche hier als «Kephal» 

 und «Tjulkaii bezeichnet werden. 



In grossen blassen streichen diese Fische zur 

 liaiehzeit in die Lagunen und brakigen Balten, 

 und ganz erstaunliehe Quantitäten derselljen 

 werden in den i'Gard'sn (Irrgängen) der Galen 

 gefangen, so dass die Mannschaft oft nicht im 

 standi' ist, die Arbeit des Einsalzens und Trock- 

 nens zu bewältigen, und der Fang eingestellt 

 werden muss. 



Wichtig ist endlich noch der Fang einiger 

 Plattfisch-Arten (Ehombus und Platessa), von 

 welchen besonders ein etwa 25 — 30 Cm. langer 

 Glattl)utt, Cambula genannt, in grossen Mengen 

 erbeutet wird, so zwar, dass zu Zeiten der Preis 

 dieses vorzüglich schmackhaften und allgemein 

 beliebten Fisches auf i^i'2 — 2 Frcs pro hundert 

 Kilogramm sinkt. 



Ausser mit den erwähnten Hausenfängen 

 wird die Fischerei noch mit Nacht- und Grund- 

 angeln, Wurf- und Seegegarn, Stecknetz, vor 

 allem aber mit Garnsäcken und Irrgängen lie- 

 trieiien. Grosse Zugnetze werden weniger — zu- 

 meist im Winter unter dem Eise, sowie am 

 Meeresufer — benützt. Wurfgarn und Seege ge- 

 brauchen die Leute meist zum eigenen Ge- 

 brauch, zur Versorgung der Küche; ei'steres ist 

 ein kreisrundes Netz mit einer dichten Reihe 

 schwerer Bleigewichte an der Peripherie, wel- 

 ches, flach auf's Wasser gew(n-f'eii, in raschem 

 Untersinken die Fische von obenher deckt. Mit- 

 teLst einer in der Mitte des Netzes befestigten 

 Leine wird hierauf dasselbe vorerst vorsichtig 

 gelüftet, wobei die Bleigewichte aneinander 

 rücken und das Netz sackartig schliesseii, dann 

 wird die ganze Vorrichtung in stetigem Zuge 

 mit der darin zappelnden Beute an die Ober- 

 fläche gehoben. Beim Wurf dieses Netzes werden 

 einige Gewichte in der rechten Hand, eines 

 zwischen den Schneidezähnen gehalten, der 

 Rest ruht gefaltet im linken Arm. l)nrcli eine 

 weite, säende Bewegung des rechten Armes wird 

 das Netz hinausgewoi-fen und im ^Momente, wo 

 die am linken Arm geordneten Fallen alle aus- 

 gebreitet sind, muss auch das letzte, zwischen 

 den Zähnen festgehaltene Gewicht losgelassen 

 werden. Es gehöi't ziemlich viel Ul)ung dazu, 

 dies Netz gut zu handhaben : sind die Maschen 

 verwickelt oder iler Wurf nicht correct, so 

 plumjit die ganze Vorrichtiuig knäuelartig in's 

 Wasser und reisst wohl gar mit ihrem nicht 

 unbedeutenden Gewichte auch noch den un«re- 



