60 



igazán fájó érzés vett rajtunk erőt, mikor a 

 szükségnek engedve, egyszer-másszor alajios 

 tisztogatással véget vetettünk ennek a bolond 

 összevisszaságnak, mert ekkor szeretett « anyag- 

 halmazunk n -at is lerombolnunk és rendeznünk 

 kellett. 



Béggel rendesen 5 — ^/ali-kor keltünk, és 

 együtt csináltunk egy kis kirándulást, rende- 

 sen a szőlők mentén a Dolnjman sziklafokhoz, 

 vagy a jJart mentén a szomszéd faluba, Pasa- 

 Kizlá-ba. Egyszer-másszor a közelebbi nád- 

 báltákba is tettünk kirándulásokat lottkánkon, 

 a mikor hűséges Petruskánk kisért bennünket. 

 Egy órára rendesen visszatértünk, hogy elkolt- 

 sük a nagyon kétséges minőségű ebédet. 



A jegyző nagylelkűen kosztba vett bennün- 

 ket, a mit meglehetősen sajnáltunk, mikor a 

 helyi viszonyokkal közelebbről megismerked- 

 tünk. 



Ebéd után a fegyvereket tisztogattuk, rendbe- 

 szedtük a majdnem mindig, vagy esőtől, vagy 

 baltától átnedvesedett ruhát, különösen a láb- 

 belit és preparáltunk. Öt óra körül rendesen 

 félbeszakítottuk az ülést és a kavedzsihez, az 

 utolsó és egyedüli jurilofkai mohamedánhoz, 

 az öreg Halil Hasszánhoz mentünk. Piendesen 

 ebben az órában gyülekezett itt össze a falu elő- 

 kelősége és nagy lipován és bolgár társaság ; 

 ott ültek az alacsony, sötét, de tiszta boltban : 

 az öreg Halil ott kuporgott örök széntüze mel- 

 lett és készttette a jóizű italt, egy csészikét a 

 másik után, vagy pedig brágával, megkelesztett 

 kölesből készült savanyú izü itallal, látta el a 

 vendégeket. Beszélgettünk a török-görög háború 

 eseményeiről (Halil hetenként kétszer hozta a 

 legújaljb hireket a Ijabadaghi hodzsahtól), mi- 

 közben sok kávét szolgáltak fel és rettenetesen 

 dohányoztunk ; csak a lipovánok, kiknek vallása 

 tiltja a dohányzást, rágcsáltak örökösen patto- 

 gatott najjraforgó magvakon. Szivar hiányában 

 ez egészen kellemes mulatság lehet, de a néző- 

 közönségnek visszataszító a héjak folytonos ki- 

 köiiködése; eme utálatos szokás folytán az asz- 

 j;alokat, padokat és a szobák padlóját még a 



ben bei gelegentlichem Durchstöbern ganz un- 

 verhofft ^■or, und ordentlich traurig ward uns 

 beiden zu Mute, wenn wir der Not gehorchend 

 dem tollen Durcheinander durch gründliches 

 Pieinemachen dann und \\ ann ein Ende bereiten 

 und dabei auch unserem geliebten oUtensilien- 

 berg" ordentlich auf den Leib rücken mussten. 



Morgens um 5 Ijis halb 6 standen wir ge- 

 wöhnlich auf und machten entweder zusammen 

 einen Ausflug, meist an den Weingärten entlang 

 zum Cap Dolojman oder längs des Seeufers zum 

 Nachbardorf Pascha Kizla. Hie und da wurde 

 mit der Lotka ein Abstecher in die nächst- 

 liegende Eohrbalta unternommen, in welchen 

 Fällen uns der getreue Petruschka begleitete. 

 Um Eins kehrten wir regelmässig zurück, um 

 das sehr frag-würdige Mittagessen in der Pri- 

 marie einzunehmen. Der Notar hatte uns gross- 

 mütig in Kost genommen, was wir nach näherer 

 Bekanntschaft mit den localen Verhältnissen 

 ziemlich bedauerten. 



Nach Tisch wurden die Waffen gereinigt ; 

 die fast regelmässig vom Eegeu, oder von 

 der Balta durchnässte Kleidung, besonders das 

 Schuhzeug, in Ordnung gebracht, und präpariert. 

 Um 5 Uhr gewöhnlich unterbrachen wir die 

 Sitzung und begaben uns zum Kavehdschi, dem 

 letzten und einzigen Mohammedaner Jurilofcas, 

 dem alten Halil Hassan. Hier waren gewöhnlich 

 um diese Stunde die Honoratioren dos Dorfes 

 und eine ganze Corona von Lii^owanern und Bul- 

 garen versammelt, und sassen in dem niedrigen, 

 finsteren aber sauberen Laden ; der alte Halil 

 kauerte neben seinem ewigen Kohlenfeuer und 

 bereitete ein Tässchen des wohlschmeckenden 

 Trankes nach dem andern oder versorgte die 

 Gäste mit Braga, einem säuerlich schmecken- 

 den Getränke, das aus gegohrener Hirse bereitet 

 wird. Beim Gejilauder über den Verlauf des 

 türkisch-griechischen Krieges (Halil brachte wö- 

 chentlich ein- bis zweimal die neuesten Nachrich- 

 ten vom Hodschah in Babadagh) wurde sehr viel 

 Kaffee consumirt und dazu massenhaft geraucht, 

 — nur die Lipowaner, deren Religion das Rau- 

 chen verbietet, knabberten unausgesetzt an ge- 

 rösteten Sonnenblumenkernen. In Ermanglung 

 der Cigarette mag dies eine ganz angenehme 

 Unterhaltung sein, für die Unbeteiligteníij^st 

 aber das unausgesetzte Ausspucken der Schalen 

 widerwärtig. Infolge dieser ekelhaften Ciewohn- 

 heit sind Tische, Bänke und der 8tul>enhoden 

 selbst in den Häusern innuerwährend mit einer 



