8ft 



hogy — talán örökre — válnom kell mindezek- 

 től az emberektől, kikkel hosszú ideig éltem 

 együtt a jiirilofkai viszonyok szűk körében. 



Aztán még barátainktól, a vadászok- és halá- 

 szoktól búcsűztnnk el a primär, a derék Nichiei 

 CuPEEANU theaházában. Sok éjt és napot töltöt- 

 tünk e derék íiúkkal kinn a csendes baltában, 

 és becsületesen osztozkodtunk a fáradozásokban 

 és nélkülözésekben, valamint a zord élet szerény 

 élvezetein. Ily élet mellett közelebb jut az ember 

 embertársához, a hol a hatalmas természettel 

 szembeszállva, az egyes műveltségi foka háttérbe 

 szorul a természet emberének primitiv képessé- 

 gei mellett, a hol szívósság, erő és a természet 

 hatalmának ismerete határoz egyedül. 



Másnap korán reggel elhelyeztük meglehetős 

 terjedelmes jiodgy ászunkat ; még egy meleg kéz- 

 szorítás a nagyszámban megjelent halászokkal, 

 és rázva és nyikorogva indult meg két Caruzzá- 

 ból álló karavánunk a babadaghi tó mentén 

 haladó vadregényes úton, a meredek magaslaton 

 felmeredő büszke Eraclia sziklafészek romjai 

 alatt, Babadagh városka felé. A Dobrudzsából 

 való kijövetelünk, hazautazásunk megkezdődött. 



Még ezen az úton is érdekes megfigyeléseket 

 tehettünk ; Babadagh közelében közvetlenül az 

 országút mellett egy királysasfészket fedeztünk 

 fel — a rendkí^ ül vad madarakat természetesen 

 nem közelítettük meg, de e helyett a fészek még 

 egészen új és üres volt. Közvetlenül Babadagh 

 városka előtt egy feltűnő, világos színezetű törpe 

 sas keresztezte utunkat — l)Osszankodásomra 

 úgy vonult el az út mellett haladó távirati sod- 

 ronyok mentében, hogy nem mertem rálőni. 

 A sodronyok megsértése valószínűleg súlyos bo- 

 nyodalmakba kevert volna. Távolabb az általunk 

 most először megfigyelt cia-sármányokat (Embe- 

 riza eia) fedeztük fel és ejtettük el, és végre még 

 egy kis sólyom repült el kocsink felett, melyre 

 nézve egyikünk se tudott igazán kiokosodni. 

 A rázó Caruzzából utána küldött lövés, sajnos 

 eltévesztette a nyilaivá tovaszállót. 



Este felé Tukeába érkeztünk, és egy felette 



den Leuten, mit denen wir so lange Zeit im 

 engen Eahmen der Jurilofcaer Verhältnisse zu- 

 sammen gelebt hatten, scheiden zu müssen — 

 vielleicht auf Nimmerwiedersehen. 



Dann gabs noch ein Abschiednehmen von 

 unseren Freunden, den Jägern und Fischern, 

 im Theehause des Primars, des würdigen 

 Nichiei Cuj^reanu. Manchen Tag, manche Nacht 

 hatten wir mit den braven Burschen draussen 

 in der stillen Balta zugebracht, redlich die 

 Mühen und Enthehrungen sowie die bescheide- 

 nen Genüsse der wilden Lebensweise mit ihnen 

 geteilt. Man rückt sich gegenseitig nahe liei 

 solchem Leben, wo Aug' in Auge mit der ge- 

 waltigen Natur der Bildungsgrad der einzelnen 

 zurücktritt gegen die primitiven Fähigkeiten 

 der Naturmenschen, wo Zähigkeit, Kraft und 

 Keuntniss der Gewalten der Natur der alleini- 

 gen Ausschlag geben. 



Am nächsten Tag frühmorgens verluden wir 

 unser ziemlich umfangreiches Gepäck, noch 

 ein warmer Händedruck an die zahlreich ver- 

 sammelten Fischer, und rüttelnd und knarrend 

 setzte sich unsere aus zwei Carruzas beste- 

 hende Karawane in Bewegung, auf dem pitto- 

 resken Wege längs des Sees von Babadagh 

 unter den auf schroffer Höhe ragenden Trüm- 

 mern des stolzen Felsennestes Eraclia vorbei 

 dem Städtchen Babadagh zu. Unser Exodus aus 

 der Dobrudscha, der Heimweg hatte begonnen ! 



Auch auf dieser Fahrt wurden noch interes- 

 sante Beobachtungen gemacht; bei Babadagh 

 entdeckten wir hart am Wege einen Kaiseradler- 

 horst — das überaus scheue Pärchen duldete 

 natürlich keine Annäherung, dafür aber erwies 

 sich der Horst als ganz neu gebaut und noch 

 leer ! Unmittelbar neben dem Städtchen Baba- 

 dagh kreuzte ein auffallend hellgefärbter Zwerg- 

 adler unseren Weg — ärgerlicher Weise zog er 

 so längs der Telegraphenleitung der Strasse 

 dahin, dass ich mich nicht zu schiessen ge- 

 traute. Ein Beschädigen der Leitung hätte wohl 

 arge Complicationen für mich im gefolge ge- 

 habt ! — Weiters entdeckten und erlegten wir 

 die ersten von uns beobachteten Zippammern 

 (Ember, eia.), und schliesslich überflog ein 

 kleiner Edelfalke imseren Wagen, aus dem wir 

 beide nicht recht klug werden konnten. Leider 

 verfehlte ein aus der rüttelnden Carruza nach- 

 geworfener Schuss den stürmisch Dahineilen- 

 den. 



Gegen Abend langten wir in Tulcea an, und 



