9(j 



ilennyibeii állott :iz. hogy a lipovánok állitá- 

 snk szerint a medjidiai Jef d'ocol-tól (főerdész) a 

 fészkelő gémek lelövését is' kibérelték 300 fran- 

 kért, nem tudom eldönteni, de ez a dolog min- 

 den esetre sajátságos ellentétben állana a román 

 vadászati- és védőtörvénnyel, mely egészen he- 

 lyes, és telhetőleg szigorúan érvényre is jutó 

 határozatokat tartalmaz a fészkelési évad alatti 

 vadászatra nézve. 



Miután ők, a derék halászat- és vadászatbér- 

 lők saját bevallásuk szerint a kócsagok állomá- 

 nyát legalább 100 párra becsülték, úgy még 

 haszonbér fizetése esetén is kitűnő üzletet csi- 

 náltak volna. Egy kócsag hátfele a disztollakkal 

 a Dobrudsában — közvetlenül a szállítótól, 

 azaz a vadásztól véve — ma hat franknyi ér- 

 tékű. 



Naiv kérdésükre, vájjon most nyugalom- 

 ban hagyom-e telepüket és nem fogom-e üzletü- 

 ket «a fiókák idejében» tovább zavarni, agyam- 

 ban ördögi terv fogamzott. 



A kócsagok utolsó órája az Alduna eme leg- 

 félreesübb mocsaraiban is ütött már. Azok a 

 rabló járatok, melyeket hosszú éveken át a kü- 

 lönböző kereskedők nyaranta ezekre a vidékekre 

 intéztek, közvetlenül a kócsagok erős megtize- 

 delésén kívül még más rossz gyümölcsöt is ér- 

 leltek; felkeltették ugyanis a különben is jókora 

 adag vadászszenvedélylyel bíró lakosságban a 

 kalmár szellemet is. Különösen azok a valóban 

 visszataszító, tollkufárkodást czélzó regatták, 

 melyeket Hodek és báró Kalbermatten intéztek 

 egymás ellen a Dunán, s melyek a fészektelepe- 

 ken való kölcsönös megelőzésből, s az azt kö- 

 vető teljes kipusztitásból állottak, figyelmessé 

 tették az embereket egy eddig kevés figA-elemre 

 méltatott vadászat jövedelmező voltára. Benn- 

 szülöttek, görögök és örmények, kikben ugyan- 

 csak meg van az üzérkedési hajlam, felkarolták 

 ezt a jövedelmező kereseti ágat, és részint saját 

 vadászokat küldtek a baltákba, részint pedig 

 potom áron azon helyben vásárolták össze a 

 lipovánoktól nemsokára kelendő árúnak felis- 



In wie weit es damit seine Piichtigkeit hatte, 

 dass die Lipowaner ihrer Behauptung nach 

 auch den Alischuss der Brutreiher für den 

 Preis von 200 Frcs vom Jef d"ocol (Ülierförster) 

 in Medjidia gepachtet haben -wollten, kann ich 

 nicht entscheiden, doch stände es jedenfalls in 

 eigentümlichem Widersi^ruch mit dem rumäni- 

 schen Jagd- und Schongesetze, welches ganz 

 richtige und nach Thunlichkeit auch streng ge- 

 handhabte Bestimmungen für die Jagd in der 

 Brutzeit vorgesehen enthält. 



Da sie, die braven Fisch- und Jagdpächter, 

 ihrer Aussage nach den Bestand der Seiden- 

 reiher aber auf mindestens 100 Paare veran- 

 schlagten, so hätten sie, selbst wenn sie einen 

 Pachtschilling gezahlt hätten, dennoch ein bril- 

 lantes Geschäft gemacht. Der Rückenteil eines 

 Seidenreihers mit den Schmuckfedern rejiräsen- 

 tirt heute in der Dobrudscha — vom Producen- 

 ten, das ist dem Jäger, direct bezogen — einen 

 Wert von G Franken ! 



Auf die naive Frage hin. ob ich nun wohl 

 ihre Colonie in Eahe lassen und ihr Geschäft 

 «zur Zeit der Jungen« nicht weiter stören würde, 

 reifte in meinem Haiipte ein dialiolischer Plan. 



Das letzte Stündchen hat für die Schmuck- 

 reiher auch selbst in den entlegensten Sümpfen 

 der unteren Donau bereits geschlagen. — Die 

 Raubzüge, welche jahrelang von verschiedenen 

 Händlern in jene Gebiete allsommerlich unter- 

 nommen wurden, haben neben einer directen 

 starken Decimirung der Eeiherbestände noch 

 andere schlechte Früchte gezeitigt ; es wurde 

 nämlich der üble Geschäftsgeist auch unter der 

 ohnehin mit einem reichlichen Vorrat an Jagd- 

 passion ausgestatteten Bevölkerung jener Ge- 

 genden geweckt. Zumal die geradezu widerwär- 

 tigen uFederhandel-Eegatten», welche in den 

 letzten Jahren Hodek und Baron Kalbermatten 

 auf der Donau gegen einander veranstaltet haben, 

 und welche in gegenseitigem Überholen von 

 einer Colonie zur anderen nebst darauffolgen- 

 dem voUsländigem Ausschiessen derselben be- 

 standen, machten die Leute auf das Gewinn- 

 bringende einer bis dahin wenig beachteten 

 Jagd aufmerksam. Eingeborene, Griechen und 

 Armenier, denen es ja wahrlich nicht an Ge- 

 schäftsgeist mangelt, griffen den lohnenden 

 Erwerbszweig auf und schickten teils eigene 

 Jäger in die Balten, teils kauften sie die von 

 den Lipowanern bald als gute Waare erkannten 

 Schmuckfedern zu Schleuderpreisen an Ort und 



