98 



jaiuak biztosítsam a fúszkelést arra uem voltam 

 képes — de a Troina sziget nemes gémségének 

 megmentése legalább a legközelebbi időre, az 

 hatalmamban állott. Barátságosan biztosítottam 

 a halászokat, hogy nagyjában és egészben meg 

 vagyok zsákmányommal elégedve, s hogy legfel- 

 jebb még néhány daraliot szándékozom hozzá- 

 csatolni. 



Nagy örvendezve bncsnzott el azntán a 

 rabló népség, hogy a közel fekvő Szeimeni 

 faluba, hazájába térjen vissza, míg én és Klingl 

 ismét visszagázoltuuk a telejjre, a hol a nem- 

 sokára bekövetkező diirrogatás, — egy en mini- 

 ature csatározás — a madarakat képzelhető leg- 

 nagyobb fölindulásba hozta. Nem hazudtam — 

 gijillolni keveset gyilkoltunk mi odabenn, és 

 összesen * egy pár lovas és néhány kis kócsagot, 

 töbl) üstökös és két szürke gémet ejtettem el. 



De annál többet durrogtattunk — és úgy lát- 

 szik, hogy hatott is a szer, mert mikor másnap 

 ismét átmentünk a Troiuára, hogy a nyugtala- 

 nítást egész alapossággal vigyük keresztül, a 

 kócsagok már csak egész szórványosan voltak 

 láthatók. Különben be kell vallanom, hogy a 

 kócsagokra való vadászat mint sport is igazán 

 izgató és mulattató volt, s hogy bizonyos küz- 

 delmembe került felhagynom a komoly lövöldö- 

 zéssel, mikor a kívánt számot — 10 kócsagot 

 lőttünk — elértem. Krákogva és vartyogva száll- 

 dogált a bakcsók és szürke gémek felijedt serege 

 a füzek magas koronái felett, a bujazöld lomb- 

 tetőn csak keskeny nyílásokon lehetett kitekin- 

 teni, és bizonyos ügyességkellett ahhoz, hogy az 

 ember az ezernyi összevissza kavargó alak közül 

 a valódi fehér madarakat a szűk lőréseken át 

 megczélozhassa , és úgy igazán nkapásból» 

 elejthesse. Kezdetben egész ártatlanul néhány 

 szegény üstökös gém is pórul járt — de csak- 

 hamar megkülönböztethettük a repülése közben 

 lábait erősen hátranyujtó kócsagot, a rövid, bé- 

 kaszerüen lemettszett külsejű üstökös gémtől, s 

 ettőlfogva békében hagytuk utóbbiakat. Még 

 sohasem lőttem kócsagot, s azért megenged- 

 tem magamnak ezt a vadászati élvezetet, mely 

 a szokatlan testtartás folytán — miután csípőig 



Brutgescbäft zu sichern, lag ausser meinem 

 Bereich — aber den Reihern der Troina-Insel 

 wenigstens für die nächste Zeit das Leben zu 

 retten, lag wohl in meiner Macht. Freundlich 

 versicherte ich den Fischern, dass ich im gros- 

 sen und ganzen zufrieden mit meiner Ausbeute 

 sei und höchstens noch einige Stücke derselben 

 beizufügen vorhätte. Hocherfreut veraljschiede- 

 ten sich hierauf tlie Eaubgesellen, um in das 

 umweit gelegene Dorf Seimeni, ihre Heimat, 

 hinüberzuschiffen, während ich mit Klingl wie- 

 der in die Colonie zurückwatete, wo bald darauf 

 ein lustiges Geknalle — ein Feuergefecht en 

 miniature — die Vögel in helllichten Aufruhr 

 versetzte. Ich hatte nicht gelogen — gemordet 

 haben wir da drinnen nicht viel, und ich erlegte 

 im ganzen* nur ein Pärchen Silberreiher, einige 

 Seiden- und Mähnenreilier und zwei Stück 

 Graureiher. Aber geknallt wurde desto mehr — 

 und es scheint, dass das Mittel probat war, denn 

 als wir am nächsten Morgen wieder hinüberfuh- 

 ren auf die Troina um die Beunruhigung wirk- 

 lich gründlich durchzuführen, waren nur noch 

 ganz vereinzelte Seidenreiher zu sehen. Übri- 

 gens muss ich gestehen, dass die Jagd auf die 

 weissen Reiher sportlich wirklich aufregend 

 und unterhaltend war. und dass es mich eine 

 gewisse Überwindung kostete das ernsthaft ge- 

 meinte Schiessen einzustellen, nachdem ich 

 die gewünschte Anzahl — wir schössen 10 Sei- 

 denreiher ab — beisammen hatte. Krächzend 

 und quackend strich das aufgeschreckte Heer 

 der Nacht- und Fischreiher über den hohen 

 Weidenwipfeln auf und nieder, nur schmale 

 Ausblicke öffneten sich durch das saftig-grüne 

 Laubdach, und es gehörte ein gewisses Geschick 

 dazu, unter den tausenden durcheinanderwir- 

 belnder Gestalten die richtigen weissen Vögel 

 in den engen Ausschusslücken zu erfassen und 

 durch hingeworfene Schnappschüsse zu erbeu- 

 ten. Anfangs verunglückten hiebei ganz un- 

 schuldiger Weise einige arme Mähnenreilier — 

 schnell aber lernten wir das Flugbild der durch 

 langgestreckte Ständerhaltung ausgezeichne- 

 ten Seidenreiher von den kurzen, froschartig 

 abgehackt aussehenden Eallenreihern unter- 

 scheiden, und Hessen von da ab letztere unbe- 

 helligt. Ich hatte noch nie Edelreiher geschos- 

 sen, und gestattete mir daher diesen jagdlichen 

 Genuss, der durch die ungewohnte Haltung — 



* Beleszámítva a másnapi kiráudulás eredményeit is. 



* Inclusive dem Ausflüge des nächsten Tages. 



