102 



Turnu-Severiii — mosolygó, virágzó ültet- 

 vényekből egy modern, fejlett város épületei 

 integetnek; előkelő hölgyek, legújabb divat sze- 

 rint készült sokszínű toilettekben, gyakran kissé 

 merész stilust mutató párisi kalaj)okban beszél- 

 getnek a feljárat mellett s egyenruhás hordá- 

 rok helyezik el az utasok podgyászát. Teljesen 

 a nyugatban vagj'unk, — csak kis tér választ 

 már el az orsovai határállomástól, a szülő- 

 földtől. 



Habár az európai Levante silány maradvá- 

 nya is yolt az, a mit ezen az utamon láthattam, 

 mégis bús hangulat lepett meg az elválásnál. 

 Isten veled, te színpomjjás, te eleven Kelet, böl- 

 csője mese álmainknak, te még legnagyobb sze- 

 génységben is dúsan buzogó, fakadó eredetiség 

 gazdag forrása ! 



Orsován a vámvizsgálat egy magasabb tiszt- 

 viselő szives közbenjárása folytán terjedelmes 

 podgyászom daczára gj'orsan volt elintézve, 

 sietve hálás búcsút vettünk a Ferdinand Max 

 tisztjeitől, s átszálltunk a D. G. T. kisebb gőzö- 

 sére a n Sophie« -r a,, mely csakhamar megkezdte 

 útját a tájképileg oly felséges Kazán-szoroson 

 át. Az éjszaka beállásáig csodáltuk a vadul 

 szakgatott sziklatömegek fenséges pompáját, 

 melyeken át a hullámok titàni erővel törték szűk, 

 sokféleképen kanyarodó útjukat. A magas víz- 

 állás nagj'on késleltette a hajó menetét, s csak 

 késő éjjel értük el Kubint, a hol kiszálltunk. 



A szigetek és rétek itt is messzire el voltak 

 öntve, végtelen esőzések a belvidéken is számos 

 közlekedési zavart szültek, ügy hogy ismét a 

 dunai utat kellett igénybe vennem melyen el- 

 mentem Zimonyig és ott szálltam fel a vasúti 

 vonatra. 



Junius 2-án kora reggel értem Budapestre, és 

 azonnal az ornithologiai központba siettem, 

 hogy főnökének, kirándulásom buzgó támogató- 

 jának Herman OTTÓnak jelentést tegyek mű- 

 ködésemről, s hogy szívből fakadó hálámat fe- 

 jezzem ki azért az élénk részvétért, melynek 

 egyedül köszönhetem tanulságos utam létre- 

 jöttét. 



Fájdalom Herman OiTÓval nem találkozbat- 



Turn-Severin — aus lachenden, blühenden 

 Anlagen winkten die Gebäude einer modernen, 

 hochentwickelten Stadt ; elegante Damen in 

 farbenkräftigen Toiletten nach neuester Mode, 

 in Pariser Hüten oft etwas gewagten Stiles, ste- 

 hen plaudernd am Landungsstege, uniformirte 

 Träger befördern das Gepäck der Passagiere. 

 Wir sind im vollen Occident — nur eine kleine 

 Strecke trennt uns noch von der Grenzstation 

 Orsova, von der Heimat. 



War's auch nur ein ärmlicher Eest europäi- 

 scher Levante, den ich auf dieser Fahrt zu 

 sehen bekam, so w^ard mir doch schwermütig 

 ums Herz beim Abschied. Leb' wohl, du farben- 

 l^rächtiger, du lebendiger Orient, du Wiege un- 

 serer Märchenträume, du selbst in grösster 

 Armut reicher Born üp2:>ig quellender Origi- 

 nalität ! 



Dank dem freundlichen Entgegenkommen 

 eines höheren Beamten war die Zollrevision in 

 Orsova trotz meines umständlichen Gepäckes 

 bald erledigt, rasch wurde von den Officieren 

 des Ferdinand Max dankerfüllter Abschied ge- 

 nommen und auf den kleineren Damjjfer Sophie 

 der D. D. S. G. überschifft, der bald darauf die 

 Fahrt durch den landschaftlich so herrlichen 

 Durchljruch des Kasan antrat. 



Bis zur sinkenden Nacht bewunderten wir 

 die majestätische Pracht der wildzerklüfteten 

 Felsenmassen, durch welche sich die Fluten 

 mit titanischer Gewalt ihre enge, vielfach ge- 

 krümmte Bahn gebrochen haben. Der hohe 

 Wasserstand verzögerte sehr die Fahrt des 

 Schiffes, und erst spät in der Nacht erreichten 

 wir Kubin, wo wir uns ausschifften. 



Auch hier lagen Inseln und Ried weithin 

 überschwemmt, endlose Regen hatten auch im 

 Binnenlande zahlreiche Verkehrsstörungen ver- 

 ursacht, so dass ich abermals den Donauweg 

 benützen musste, um bis Semlin zu fahren und 

 dort die Bahn zu besteigen. Am 2. Juni früh- 

 morgens traf ich in Budapest ein und eilte 

 sofort in die Ornith. Centrale, um den Chef 

 derselben, dem eifrigen Förderer meiner Excur- 

 sion, Herrn Otto Herman, Bericht über meine 

 Thätigkeit zu erstatten und ihm meinen tief- 

 empfundenen Dank für seine rege Anteilnahme 

 auszusprechen, welcher allein ich das Zustande- 

 kommen meiner lehrreichen Reise verdankte. 



Leider traf ich Herrn Herman nicht person- 



