127 



Ili .•ogatvíi szállt lo imlU'jc. ÜRyaiic helyen s 

 május I 7-('ii ii Síikií liinánDii láttam, hogy ez a 

 madár lehcgéséhől váltakoz(') cmclkcdéshől és 

 sülyedéshől álló légi játékot ia üz, úgy, a mint 

 azt a parlagi és erdei pipis szokta tenni. Énekéi 

 ép oly kevéssé hallottam, mint eddig. 



Tavaszi vonulásán Magyarország némely vidé- 

 kén eléggé rendesen találhatí) ez a pipis tndJHs 

 clsó' felében;* még májusban is észlelték h^gíjp- 

 tomban, még pedig násznihájában. Ezek az ada- 

 tok eléggé egA^eznek a SEEBOHMéivel, a melyek 

 szerint az A. cervinus Finmnarkenhen június 

 végén költött, a Petsorán május ll-én jelent 

 meg s a .Teniszei mentén csak jiiiiius 6-án ha- 

 ladt íít a sarkkörön. Következéskép az én májusi 

 megfig;\'eléseimből való látszólag késői adatomra 

 nem lehet nagy súlyt fektetni, ha még annyira 

 feltűnő is. Töbl) íigA-elmet érdemel c különben 

 annyira társasán élő madárnak folyton növekvő 

 számban való párokra oszlása s az utóbbiak szór- 

 ványos fellépte. Végre a pipisek nemi buzdult- 

 sága is félreismerhetlenül nyilatkozott s foko- 

 zódni is kezdett. Annak a lehelősége tehát, hogy 

 az A. ceninus fészkel a Dobrudsa sósbáltáiban, 

 épen nincs teljesen kizárva. 



Életmódjában s kivált a fíildíin való mozdu- 

 lataiban a rőttorkú pijiis hasonlít ugyan az 

 A. iiratensisre, de l)izonyo8 dolgokban s kivált 

 röpülésébcn inkább az erdei pipisre emlékeztet. 

 Egészen megfoghatatlan előttem, hogyan lehet 

 hajlandó Prazák (z. Ornis Ostgaliziens, Journ. 

 f. Orn. 1897, 322) arra, hog>' a rőttorkú pipist 

 a réti pipissel egyesítse, — így értelmezem leg- 

 alább az ő mindenesetre kissé homályos fejte- 

 getéseit 8 e .szavait: «a cervinus nem «jó» faj». 

 Mert nem is tekintve azt, hogy a cervinus még 

 borjirieparatumban is, sőt elkopott őszi- vagy 

 fiatalkori ruházatában is mindig könnyen és 

 biztosan felismerhető farcsíkjának s szárnyfedői- 

 nek szembeszökő fekde foltjairól, a szabad éle- 

 tébeii is ép oly kevéssé téveszthető össze vala- 

 mely rokonával, mint akár az A. spipoletta. 

 A földön étel után járó madárnak kissé elöre- 



diese setzte. An derselben Örtlichkeit, sowie am 

 1 7. Mai am Sinoï-Liman sah icli diesen Vogel 

 auch unter einer Art von rüttelnder Bewegung 

 ein aus abwechselndem Aufsteigen und Herun- 

 tersinken bestehendes Elugspiel ähnlich aus- 

 führen, wie es Brach- und Baumpieper thun. 

 Gesang hörte ich dabei allerdings ebenso wenig 

 wie sonst. 



Auf dem Frühjahrszuge ist dieser Pieper 

 ziemlich regelmässig während der ersteii Hälfte 

 des Mai* in einzelnen Gegenden Ungarns an- 

 zutreffen ; ebenso wurde er noch im Mai in 

 Agypleit beobachtet und zwar im Hochzeits- 

 kleide. Die Daten stimmen gut zu den Angaben 

 Heebohm's, wonach A. cervinus in Finnmarken 

 £'HfZe/?(/ii' brütete, an derPetschoradí'/í /7. Mai 

 eintraf und am Jenisei den P(j!arkreis gar erst 

 am 6. Juni überschritt. Mithin ist auf das 

 scheinbar späte Datum meiner Maibeobachtun- 

 gen nicht viel Gewicht zu legen, so auffallend 

 es auch immerhin sein mag. Mehr Beachtung 

 verdient das stetig zunehmende Sondern in 

 Paare und das zerstreute Vorkommen dieser 

 letzteren l)ei dem sonst so geselligen Vogel. 

 Endlich war die geschlechtliche Erregung der 

 Pieper unverkennbar und in Steigerung begrif- 

 fen. Die Möglichkeit des Brütens von A. cervi- 

 nus in den Salzbalten der Dobrudscha ist also 

 wohl nicht ganz auszuschliessen. 



In der Lebensweise und insbesondere bei 

 seinem Benehmen am Boden hat der rotkehlige 

 Pieper Ähnlichkeit mit A. pratensis, erinnert 

 aber auch in manchem und namentlich im 

 Fluge eher an den Baumpieper. Vollkommen 

 unbegreiflich ist es mir, wie J. Prazák (Z. Ornis 

 Ostgaliziens. Journ. f. Orn. 18'.)7, 322) geneigt 

 sein kann den rotkehligen Pieper mit luiserem 

 Wiesenpieper zu vereinigen, - so wenigstens 

 deute ich seine allerdings etwas dunklen Aus- 

 führungen und die Worte : «eine , gute' Art ist 

 cervinus nicht". Denn abgesehen davon, dass 

 cerv'inus auch im Balge selbst im abgetragenen 

 Herbst- und sogar im .Jugendkleide stets leicht 

 und vollkommen sicher durcli die kräftige, 

 srhuutrze Fleckung des Bürzels und der oberen 

 Schwanzdecken luiterschieden werden kann, ist 

 er im Freileben ebenso wenig mit einem seiner 

 Verwandten zu venvechseln, wie etwa A. spipo- 

 letta. Die etwas vorgei)eugte Haltung des am 



* Egy, PETÉNVitől származó, n Nemzeti Múzeumban 

 találliiitii (Inriiliniik éponséggel júniusi dátuiiia vau. 



* Ein Exemplar Petényi's im Nat. -Museum trägt 

 sogar ein .luni-Datum. 



