13â 



pítása elé gördülnek. mintliog;s' ily esetben a 

 kezelést megkönuyitő biológiai jegyek egészen 

 basznavehetlenek. egy nagj' összehasonlítási 

 anyag theoretikiis feldolgozása pedig az ilyen 

 kutató expediczió primitiv viszonyai miatt csak- 

 nem lehetetlen. Pedig épen a füzikék csoportja 

 az, mely igen sok becses fehilágositással szol- 

 gálhatna a vonulás irányára és utaira nézve. 

 Márczius végén és április elején a Ph. nifm 

 vonult nagyobb számban, utóbb azonban a Ph. 

 trochilus volt az uralkodó, sőt május alatt csak 

 ez utóbbi fajt találtam a l>áltákban s a halmok 

 füves bozótjaiban. 



A négy magammal hozott bőrből azonban se- 

 hogj' sem merek arra következtetni, hogy mely 

 formák lakják a Dobrudsát s melyek vonulnak 

 végig a területen tiilnyomó számban. Három bőr- 

 nek, mely a Ph. trochihtH formakörébe tartozik, 

 ezek a jegyei:* a háti oldal színezete olajos- 

 szürke, a hasi oldalon sok a fehér, sárga lehelettel 

 a mellen és kénsárga szárnyi kézcsuklórészszel. 

 A 3. és 4. evező a leghosszabb, a 2., az 5. és 6. 

 között van hosszúságban. A szemcsillag sötét- 

 barna, a' láb barna, talpa sárga. A negyedik 

 bőr, mely határozottan a Ph.ru fus formakörébe 

 tartozik, háti oldalán szintén olajosszürke, 

 szennyes-szürke alsó oldala ellenben erősen 

 borvörösessel lehelt. A szárny formulája: 2<7; 

 3<4; 4=5. TscHUSi úr szives meghatározásá- 

 nak az eredménye az, hogs' az első 3 bőr Ph. 

 trochilus flaviventris ^'IEILL. A neg^-edik Ph. ru- 

 fus sylvestris IMeissn. = Ph. rufus Meissiieri 

 Pässler. Az éneket illetőleg megemlítésre mél- 

 tónak tartom, hogy a Dobrudsa-beli rufus a 

 «czilp-czalpi)-ot nem úgy váltogatva mondja, 

 mint a mi madarunk, hanem hosszabb közö- 

 ket hagyva nezilp-czalp-czalp-czalií» módra 

 szól, miközben a mélyebb hangot gyakran is- 

 métli s csak ritkán szakítja meg a magasabb 

 « czilp » -pel. 



Acrocephahts palustris BUCHST. 1802. A Du- 

 nának Tulceától fölfelé elterülő füzes szigetein 

 jó sok énekes nádiposzáta tartózkodik. A Cerna- 

 voda melletti Kara-Su-laposban ez a nádiposzáta 

 igen nagy számban él s e nedves és tennékeny 



* Lásd Naumann. Új kiadás, II. kötet é.s Prazák, 

 Journ. f. Orii. 1897. III. p. 2(i7. 



subspecifischer Formen da festszustellen. wo die 

 sonst leichte Handhaben bietenden biologischt'ii 

 Mericniale ganz wegfallen und das theoretische 

 Durcharbeiten eines grösseren Yergleicbsmate- 

 riales durch die primitiven Verhältnisse einer 

 Forschungsexpedition nahezu luimöglich ge- 

 macht wird. Und gerade die Gruppe der Laub- 

 sänger könnte mehr als manche andere ülier 

 Zugsricbtung und Zugwege wertvolle Auf- 

 schlüsse bieten. Ende März und Anfang April 

 überwog auf dem Zuge Ph. rufus, später aber 

 Ph. trochilus, ja im Verlaufe des Mai begegnete 

 mir in den Balten und im Grasgestrüpp der 

 Hügel nur diese Art. 



Aus den mitgebrachten 4 Bälgen wage ich 

 jedoch keinerlei Schluss darauf zu ziehen, 

 welche Formen die Dobrudscha besiedeln, und 

 welche — wenigstens vorwiegend — dieses Ge- 

 biet auf dem Zuge durchstreifen. Drei Bälge, 

 die dem Formkreise Ph. trochilus angehören, 

 tragen folgende Merkmale :* Die Färbung der 

 Oberseite ist olivengrau, die Unterseite zeigt 

 viel Weiss mit gelljem Anflug auf der Brust und 

 schwefelgelben Flügelbügen. Die 3. und 4. 

 Schwinge sind die längsten, die á. steht zwi- 

 schen der 5. und 6. Die Iris war dunkelbraun, 

 der F«.ss braun mit gelben Sohlen. Der vierte 

 Balg, entschieden dem Formenkreise Pii. rufus 

 angehörig, ist an der Oberseite ebenfalls oli\en- 

 graulich gefärbt, an der schmutzig-trüben Un- 

 terseite aber stark weinrötlich überflogen. 

 Schwingenformel: 2<7; 3<4; 4=5. Herr v. 

 TscHusi hatte die Güte, die ersteren 3 als Ph. 

 trocliilus jiaviventris (Mcill.) und den letzteren 

 als I'll, rufus sylvestris Meissn. = Pli. r. meiss- 

 neri Pässler zu bestimmen. Bezüglich des Ge- 

 sanges erscheint mir noch erwähnenswert, dass 

 die Weidenlaub vögel der Dobrudscha das «Zilp- 

 zalpi» nicht in der bei unseren Vögeln üblichen 

 alternirenden Weise, sondern in langsamen 

 Intervallen wie «Zilg-zalg-zalg-zalg» etc. rie- 

 fen, wobei der tiefere Ton oft wiederholt und 

 nur selten durch das hellere i<Zilg>> unterbro- 

 chen wurde. 



Acrocephabis palustris (Bchst.) 1802. Ziem- 

 lich viele Sumpfrohrsänger be\ölkern die l)usclii- 

 gen Weideninseln der Donau stromaufwärts 

 von Tulcea. In der bei Cernavoda gelegenen 

 Kara-Su-Niederung ist dieser Rohrsänger sehr 



* Cl'r. Naumann. Neue Ausgabe, Bd. II. inui l'riizák, 

 .lonni. f. ürn. 1S!)7. III. p. 2()7 fT. 



