133 



vülti.vvoiniliit lmja vetései közül iniruleiiiinnen 

 hangzik ('iieke. Bizonyára a snl)s))ecilikns alakok 

 egyikével van itt tehát dol^nmk, melyeket horti- 

 rOÍii-'<, fruHcolitH sth. néven már többször leírtak. 

 A mesliííyt'l* madarak éneke feltűnően hason- 

 lít a sylviákéra s jelentékenyen különbözik a 

 mi hortieolusaink a hypolaisra emlékeztető éne- 

 kétől, azokétól, melyekről Chernél és Prazák 

 értekezett az Aquílában ; mindazáltal félre- 

 ísmerlietk'iiiil igazi palunlris-ének ez és semmi- 

 esetre sem téveszthető össze a xtívpcrits éne- 

 kével. A Kara-Su-lapos nádiposzátái, melyek 

 plasztikai jegyeik szerint még nehogy siitcse- 

 itek meghatározva, énekük folytán ép annyira 

 kétség kívül a palustris-í-so])oiihi tartoznak, 

 mint a magyar alföld vetésföldjeinek lakói. 



A horticolusnak Naum. a s/repe/7<s-cso])orthoz 

 való hozzátartozóságának folytonos hangozta- 

 tása, melyeta iicmetrk részéről rendesen, s most 

 a NAUiiANN-félc munka új kiadásakor újra ta- 

 pasztaltunk, önkéntelenül azt a gondolatot éb- 

 reszti fel, hogy itt két külöiiliöző suhspcciesivl 

 van szó, melyek egyike, az északnyugaton lakó 

 inkább a xlreperiishoz, másika, mely délkeleten 

 él, inkái)b a palustrishoz hajlik. Ezt a gyanítást 

 újabban Floericke is kimondta és részletesen 

 kifejtette. (..lourn. f. Orn. 181)7 p. 178.) 



Locustella luscinioides (Savi.) Ájirilis 3-án egv- 

 erős délkeleti vihar s heves zivatar után a gj'e- 

 rekek egy egészen elbágv'adt hím madarat hoz- 

 tak e fajból, melyet C'iutnirova falu kertjeiben, 

 tehát az erdövidék szivében fogtak. A madár 

 különben egészséges volt, de szörnyű sovány. 

 Gyakran, sőt közönségesen találtam a nádi pir- 

 regőt a deltál)an. Itt Moru-Ghiölnél jegyeztem 

 április Ki.. 17. és Is-án, mely alkalombcd fel- 

 tűnt nekem, hogy az a kevertvízű liálták ala- 

 csony nádjálian is előfordult, nagy számban 

 találtam azután május t>-áu Dranov inelic^tt. 

 végre 7-én a liazíin-t(') nádas peremén l'erí- 

 teasca irányában, a hol már ei-ősen sós a víz. 

 A lagúnák területében sehol sem találtam. P^z a- 

 pirregő is mindennél jobban szereti az ingó 

 lápokat s val(')szinü, hogy a deltában s az egész 

 I>(ilirudsálian sehol sem liianvzik, hol ilyenféle 

 akad. A IkiI csak |iii regest liallnllam, mindig 



zahlreich vertreten, und überall erschallt sein 

 Lied aus den üppigen Getreidefiddern dieser 

 feuchten und tVnchtbaren Tbalfuiche. Wir haben 

 es hier also wohl mit einer der subspecifischen 

 Formen zu thun, welche unter dem Namen 

 horticolus, fruticolit-s etc. schon mehrfach be- 

 schrieben w-urden. Der Gesang dieser Vögel war 

 auffallend grasmückenartig und unterscheidet 

 sich dadurch wesentlich von dem Hyj)olais--dr- 

 tigen Gesang der ungarischen hört., welche durch 

 V. Chernél und Praz.ík in der ".\(juila" bespro- 

 chen wurden, hat aber trotzdem unverkennbar 

 den Stempel des echten prt/ító'ím-Gesanges und 

 wäre keineswegs mit dem von sfrepe7'us zu ver- 

 wechseln. Die Rohrsänger der Kara-Su-Niede- 

 rung, die allerdings nach ihren plastischen 

 Merkmalen nicht determinirt wurden, gehören 

 ihrem Gesänge nach ebenso uiiziueifelhaft zur 

 palustri'^- Gruppe wie die aus deu Getreidefel- 

 dern der ungarischen Tiefebene. Das stete Be- 

 tonen der Zugehörigkeit von horticolus Naum. 

 zur .s/í'e^XTí/.s-Gruppe, wie es von deutscher 

 Seite gewöhnlich und erst jetzt wieder bei der 

 Neu-Herausgabe von Naumann's Werk erfolgte, 

 erweckt unwillkürlich den Gedanken, dass man 

 es hier mit zwei verschiedenen Suhspecies zu 

 thun habe, deren eine im NW heimische mehr 

 dem streperua-, deren andere im SO wohnende 

 mehr dem pa7i<-s-<r/.s-Charaktcr zuneige — eine 

 Vermutung, die neuerdings auch Floericke 

 ausgesprochen und ausführlich begründet hat. 

 (Journ. f. Orn. 18'.t7, p. 178 ff.) 



Ij)custella Iw^cinioides (Savi). 



Am 3. April brachten uns Kinder nach einem 

 starken Südoststurm und heftigem Gewitter ein 

 vollständig ermattetes Í dieser Art, das sie in 

 einem Gärtchen des Dorfes Ciucurova, also im 

 Herzen der Waldgegend, ergriffen hatten. Der 

 Vogel war sonst gesund, aber entsetzlich mager. 

 Häutig, ja fast gemein fand ich den Nachtigall- 

 rohrsänger im Delta. Hier notirte ich ihn bei 

 Moru-Ghiöl am Id., 17. und 18. April, wobei 

 mir sein ^dikommeii im niedrigen Eohre der 

 Brackbalten auffiel, dann am (1. Mai als iiäufig 

 bei Dranow. endlich am 7. am Üohrrand des 

 liazim gegen Periteasca, hier in bereits sehr 

 salzigem Wasser. Im Laguuengebiete fand ich 

 ihn allerdings nirgends. Auch dieser Schwirl be- 

 vorzugt vor allem das schwimmende Röhricht 

 und dürfte im ganzen Delta, sowie im eigentli- 

 chen Donauthale nirgends fehlen, wo dieses 

 vorhanden ist. WH ich einen Sibwirl hörte, war 



