134 



csak a nádi jiirrego mély hangja volt az ; a má- 

 sik két fajból egyetlen darab sem került szemem 

 elé. Az a vita, mely ez előttem Velenczéről s a 

 temesknbini dunai nádasokból ismeretes madár 

 éneke miatt folyt a télen az "Ornith. Monats- 

 berichte» s a «Term. Közi. i> hasábjain, arra birt, 

 hogj' jó sok időt szánjak ennek a pirregőnek 

 beható vizsgálatára s ezt megkönnyítette ama 

 körülmény, hogy sok helyen semmi idegen hang 

 sem zavart meg. Csak az egyhangú tompa pirre- 

 gést s bevezetéskép a hulló vizcsejDjJek neszét 

 utánzó, folyton gyorsuló «tikkn-et hallottam, 

 valamint hébe-korba az előttem szintén isme- 

 retes (iquiki)-ot mint hivó vagj* riasztó hangot, 

 de bármilyen modalált éneket nem- hallottam. 

 Órámat kezemben tartva 2^/2 perezre határoz- 

 tam a szakadatlan pirregés idejét. A madár 

 ilyenkor nagyon kinyitja a csőrét, torka jó erő- 

 sen lüktet s így bizonyára úgy a belehelés, mint 

 a kilehelés alatt is létrehozza sajátságos hang- 

 ját, egj'enletesen és megszakítás nélkül. 



Lusciiiiola melanopogon Tem. 1815. Vonu- 

 lása alatt márczius 28-án a Pasa Kazla mel- 

 letti part bokrosában két vagy három fülemile- 

 sitke közül egy hímet ejtettem el mosódott színű 

 tavaszi mezben. Április 17. és 18-án továbbá jó 

 nagy számban találtam ezt a madarat a deltában 

 Moru-Ghiölnél, valamint a Dunavat s a Girla 

 Cerneti közt lévő területen, a hol a Loc. lusci- 

 nioides mellett tömegre nézve az első volt a 

 nádi fülemülefélék között. Azt hiszem, min- 

 denütt megvan a deltában, a hol tiszta édesvíz 

 s úszó szigetek vannak, mely utóbbi körülmény 

 tapasztalataim szerint nélkülözhetetlen a nádi 

 sitkének. 



Az ilyen meglehetősen hozzáférhetetlen he- 

 lyeken, hol a sürü növénycsoportozatok foly- 

 tonosan apró mélyvizű nyílt tükrökkel válta- 

 koznak, itt hangzik fel ennek a csinos sitkének 

 tiszta csengésű, fülemileszerű éneke ; itt bujkál 

 csekély magasságban az avult nád- és sásszárak 

 khaotikus tömegében, száll surrogo röpüléssel 

 egyik nádcsoporttól a másikhoz s kúszik fel oly- 

 kor a nádszál csúcsára, hogy innen feje tollait fel- 

 borzolva, szárnyait lebocsátva és sajátságos ke- 

 rekded testtartásban daloljon egy keveset. Nótá- 



es immer nur die tiefe, schnurrende Htimme 

 des Nachtigallrohrsängers ; keine der beiden 

 anderen Arten kam mir zu Gesicht. Angeregt 

 durch die in dem cOmüh. Mon.-Ber.» und 

 dem II Term. Közt. « im Laufe des Winters ge- 

 führte Polemik ülier den Gesang dieses mir von 

 Yelencze und den Temes-Kubiner Donaurieden 

 wohlbekannten Vogels, verwandte ich ziemlich 

 viel Zeit auf ein eingehendes Beobachten dieses 

 Schwirls, was dadurch besonders erleichtert 

 wurde, das thatsächlich an vielen Orten keine 

 fremde Vogelstimme beirrend einwirkte. Ich. 

 konnte nur das einförmige dumpfe Schnurren un d 

 das tropfende, immer schneller werdende Ticken 

 des Vorschlages und noch hier und da den mir 

 ebenfalls schon bekannten quiekenden Lock- 

 oder Angstruf vernehmen, aber keinen wie im- 

 mer modulirten Gesang. Mit der Uhr in der 

 Hand beobachtete ich die Dauer des unausge- 

 setzten Schwirrens durch 2^/2 Minuten. Der 

 Vogel hält dabei den Schnabel weit geöffnet ; 

 die Kehle arbeitet ziemlich stark, und es muss 

 daher der Sänger seinen eigentümlichen Ton 

 sowohl beim Ein- wie beim Ausatmen gleich- 

 massig und ohne Unterbrechung hervorbringen. 



Lusciniola melanopogon Tem. 1815. 



Während des Ziiges erlegte ich am 28. März 

 in einer Dornhecke beim Strande von Pascha- 

 Kâzla von 2 oder 3 anwesenden Tamarisken- 

 rohrsängern ein altes Männchen im verwasche- 

 nen Frühjahrskleide. Ferner fand ich diesen 

 Vogel am 17. und 18. April recht zahlreich im 

 Delta bei Moru-Ghiöl, sowie in dem Gebiet zwi- 

 schen dem Dunavat und der Giiia Cerneti, wo 

 er der Menge nach neben Loc. luscinioides ge- 

 wiss der erste Piohrsänger war. Ich glaube, dass 

 ihn das ganze Delta beherbergt, soweit es reines 

 Süsswasser enthält und schwimmende hiseln 

 aufweist, die meiner Erfahrung nach für den 

 Tamariskenrohrsänger unentbehrlich sind. An 

 solchen recht unzugänglichen Stellen, wo dichte 

 Vegetationsgruppen fortwährend mit kleinen 

 Blanken offenen und tiefen Wassers abwechseln, 

 erschallt der klare, nachtigallartige Gesang 

 dieses zierlichen Rohrsängers ; hier schlüpft er 

 in geringer Höhe durch das chaotische Gewirr 

 alter Rohr- und Schilfhalme, fliegt schnurrenden 

 Fluges von einer Eohrgruppe zur andern und 

 klettert bisweilen auf den oberen Teil eines 

 Halmes, um von da aus mit gesträubtem Kopf- 

 gefieder, hängenden Flügeln imd eigentümlich 

 runder Haltung des Rückens sein Lied zu sin- 



