136 



VuUur monachus L. A lianiii keselyű számá- 

 ban észlelt ijesztő megfogyatkozásnak, mely a 

 régebbi jelentések adataival szemben érezbető, 

 az erdők letárolása s az evvel kapcsolatos nyug- 

 talanítás lebet az oka. Azonkívül a pásztorok is 

 sok fészekaljat szednek ki évenkiut, részint hogy 

 megegyék a tojást, részint bogy azt kuriózum- 

 ként vihessék baza a falvakba. A varjak, szar- 

 kák s a hollók is erősen járnak a tojásokra őri- 

 zetlen 'pillanatokban. Közvetve a kerecsen-só- 

 lyom is bűnös e dologban, mert folytonosan 

 háborgatja ezt a nagy otromba keselyűt és a 

 szó szoros értelmében órákig nyugtalanítja s 

 lehet, hogy ezáltal is megkönnyiti a tolvaj cső- 

 cselék titkos munkáját. Más tekintetben hatá- 

 rozottan kedvezők a barna keselyű életföltételei 

 a Dobrudsában s a madár maga az emberektől 

 keveset szenved. 



A mily otrombának s utálatosnak látszik ez 

 a hatalmas madár a közelben, oly pompás lát- 

 vánj't nyújt, mikor szárnj'a szabadjára a leve- 

 gőbe kerül. Különösen az a pompás légi játék 

 ragadta xûeg figyelmünket, a melyet a him szo- 

 kott űzni a fészek fölött. E játékban a függés 

 egy neme tűnik fel, a mikor is a keselyű fél 

 perczig nyugodtan áll a levegőben s csak leg- 

 külső, ujjak módjára szétterpesztett legvégsőbb 

 evezői vannak le- és fölirányuló remegő moz- 



gásban. 



Két kézzel próbáltuk ugyanezt a mozgást 

 egy frissen lőtt keselyű szárnyával utánozni, de 

 minden erőlködésünk mellett sem birtunk még 

 csak megközelítő gj'orsaságú mozgást is létre- 

 hozni a levegő ellenállása miatt. Mily bámula- 

 tos izomerő lakozbatik ebben a madárban, hogy 

 oly nyugodtan, szinte játszva, Hzárwja hegyével 

 is le tudja ezt az ellenállást küzdeni! Ezzel egy- 

 idejűleg egy más játékot is űztek a keselyűk, 

 mely már igazán irigységet keltett a nézőben. 

 Szárnycsapás nélkül ferdén emelkedve bizonyos 

 magasságig, egyszerre becsukják hatalmas szár- 

 nyukat 8 hányat homlok zuhannak lefelé. Mint 

 egy kődarab, fejét le, farkát fölfelé irányítva 

 zuhan a madár száz méternyire s még többre, 

 de egyszerre kitárulnak a szárnyai messzire 

 hangzó zúgással és csengéssel — s megtört a 

 szédületes zuhanás ereje, könnyed kanyarodás- 



Valtnr monaclnis L. Die erschreckende Ab- 

 nahme, welche der Bestand der Kuttengeier 

 älteren Berichten gegenüber zeigt, dürfte ihren 

 Hauptgrund in der Devastirung der Wälder und 

 den damit verknüpften Beunruhigungen bal)en. 

 Ausserdem werden jährlich viele Gelege von 

 Hirten ausgehoben und teils verzeiirt, teils als 

 Curiosum in die Dörfer mitgenommen. Auch 

 Krähen, Elstern und Kolkraben stellen den 

 Eiern in unbewachten Augenblicken stark nach. 

 Mittelbar mag da auch den Blaufussfalken eine 

 Mitschuld treffen, denn fortwährend neckt er 

 den grossen, plumpen Geier, lässt ihn thatsäch- 

 lich stundenlang nicht zur Piuhe kommen und 

 erleichtert dadurch möglicherweise jenemDiebs- 

 gesindel sein heimliches Thun. Sonst sind die 

 Lel)ensbedingungen für den Kuttengeier in der 

 Dobrudscha durchaus günstig, und Nachstel- 

 lungen seitens der Menschen erfährt er nur 

 wenig. 



So i^lumj) und ekelhaft der gewaltige Vogel 

 in der Nähe aussieht, so prachtvoll erscheint er 

 fliegend in freier Luft. Besonders fesselten uns 

 die geradezu herrlichen Flugspiele, welche das 

 Männchen am Horste auszuführen pflegt. Hier- 

 bei ist namentlich eine Art Rütteln auffallend, 

 wobei der Geier halbe Minuten lang ruhig in 

 der Luft steht, und nur die äussersten, finger- 

 artig gespreizten Handscbwingen in zitternder 

 Bewegung auf- und niederschlagen. Wir ver- 

 suchten mit beiden Händen arbeitend dieselbe 

 Bewegung mit der Schwinge eines frisch ge- 

 schossenen Geiers auszuführen, vermochten 

 jedoch bei allem Kraftaufwand nicht, den Luft- 

 widerstand mit nur annähernd gleicher Ge- 

 schwindigkeit zu besiegen. Welch' kolossale 

 Muskelkraft muss diesen Vögeln innewohnen, 

 dass sie so ruhig, ja spielend, mit den äusser- 

 sten Flügelspitzen nur diesen Widerstand über- 

 winden ! Gleichzeitig trieben die Geier noch ein 

 anderes Spiel, dessen Anblick geradezu neid- 

 erregend war. In schiefer Richtung ohne Flü- 

 gelschlag bis zu einer gewissen Höbe aufstei- 

 gend, schlössen die Vögel plötzlich mit einem 

 Buck die gewaltigen Fittiche und warfen sich 

 ordentlich nach vorn kopfüber herunter. Wie 

 ein Stein, den Kopf senkrecht nach unten, den 

 Stoss nach ol)en gerichtet, saust der Geier hun- 

 dert Meter und mehr herab, plötzlich öffnen 

 sich die Schwingen mit weithin híirbarem 

 Brausen und Klingen — die Wucht des schwin- 

 delnden Falles ist gebrochen, in leichter Bogen- 



