138 



kott fészek április 7-én még üres volt; egy másik- 

 ban, melyet Ciuciirova mellett találtunk, április 

 3-án ? tojás volt, de ezeket kiszedték a bolgár 

 2)ásztorgyerekek. A barna keselyűnél biztosan 

 észlelt késői költések valószínűleg másodszori 

 tojásrakásl)ól származnak, s ez eset a tojásokat 

 fenyegető sokféle veszély miatt gyakrabtjan for- 

 dulhat elő. 



A keselj'űknek fészkűk körül való viselke- 

 dése igen különböző. í^gyesek feltűnően vadak 

 voltak s ott hagyták a tojást, mielőtt még :>0() 

 lépésnyire közeledhettem volna, mások meg 

 igen makacsiil ülték a tojást s alig lehetett őket 

 a fa döngetésével s lármával tovaszállásra birni. 

 Ha megszűnt a hál)orgatás, úgy rendesen nem- 

 sokára — legkésőbb fél óra multán — megjön 

 a keselyű a fészkére, a melyre néhány alacso- 

 nyan a fák hegye között leirt kör után közvet- 

 lenül szokott rászállni, a mikor is csaknem a 

 sarlós fecske módjára kapaszkodik a fészekre, 

 szárnyával egyensúlyozza helyzetét s néhány 

 esetlen mozdulat után eltűnik a fészekben. A fé- 

 szeknek a madár súlyától lenyomott s kiöblö- 

 södött helye mutatja rendes beszállási pontját. 



Elszállása előtt felemelkedik a madár, a 

 fészek előbb említett ])ontjáról gyorsan körül- 

 tekint s azután ivalakban vágódik ki oly hir- 

 telenül, hogy mikor szárnyait kitárja, már 

 rendesen túl van a sörétlövés határán. Ha 

 első hazaszállásakor észrevette a keselyű az el- 

 rejtett megfigyelőt, rendkívül óvatos lesz s ez 

 esetben tapasztalataim szerint itt is mint a többi 

 nagy ragadozónál legjobban teszszük, ha ott 

 hagyjuk a helyet, egy ideig békében hagj'juk a 

 keselyűt s aztán csak térünk újra vissza egy 

 kísérőnkkel. Ezzel az emberrel, kinek azután 

 lehetőleg feltűnően kell elhagynia a helyet, egi/ 

 más ponton befödetjük magunkat jó sűrű lom- 

 bozattal. A keselyű távozó kísérőnket többnyire 

 krákogva kiséri tetemes magasságban, de azután 

 egyenesen és teljesen gyanútlanul tér vissza a 

 fészkére, ügy látszik a különbséget, hogy csak 

 eijii ember vagy kettő hagyta-e el a helyet, nem 

 méltatja kellő figyelemre. A madárnak abbeli 

 (Szándékát, hogy fészkére szálljon, már messzí- 



híelten alle nur 1 Ei ; ein beflogener war am 

 7. April noch leer ; ein anderer wies bei Ciucu- 

 rova am 3. April ? Eier auf, wurde aber von 

 bulgarischen Hirtenbuben aitsgenommen. Die 

 wiederholt beim Kuttengeier festgestellten spä- 

 ten Brüten dürften zweiten Gelegen zuzuschrei- 

 ben sein, welche bei den vielen Gefahren, denen 

 die Eier ausgesetzt sind, wohl öfters vorkom- 

 men mögen. Sehr verschieden ist das Benehmen 

 der Geier beim Horste. Einige waren ai^sneh- 

 mend scheu und verhessen das Ei, bevor ich 

 mich noch auf iW Schritte genähert hatte ; 

 andere sassen hingegen sehr fest und waren 

 kaum durch Klopfen, Schreien und Lärmen 

 zum Abstreichen zu bewegen. Ist die Störung 

 vorüber, so kehrt der Geier in der Regel bald — 

 höchstens nach einer halben Stunde — zum 

 Horste zurück, auf den er nach einigen niedrig 

 zwischen den Baumwipfeln gezogenen Kreisen 

 direct aufzuhocken pfiegt, wobei er sich fast 

 nach Art des Mauerseglers anklammert, mit 

 den Schwingen das Gleichgewicht zu erhalten 

 sucht und dann mit einigen plumpen Bewegun- 

 gen im Inneren des Horstes verschwindet. Eine 

 durch das Gewicht des grossen Vogels nieder- 

 gedrückte und ausgebuchtete Stelle bezeichnet 

 den gewöhnlichen Anflugsplatz. Beim Abstrei- 

 chen richtet sich der Vogel im Horste auf, 

 blickt an der erwähnten Stelle rasch nach allen 

 Seiten und wirft sich dann im Bogen so plötz- 

 lich heraus, dass er bei Entfaltung der Schwin- 

 gen schon mehrere Meter vom Horstrande ent- 

 fernt und nach den ersten Flügelschlägen so 

 ziemlich ausser Schrotschussweite ist. Hat der 

 Geier beim ersten Zustreichen den versteckten 

 Beobachter gemerkt, so wird er ausserordent- 

 lich misstrauisch, und ist es dann meiner Er- 

 fahrung nach hier wie bei anderen grossen 

 Eaubvögeln das Beste, den Platz zu verlassen, 

 dem Geier eine Zeit lang Euhe zu gönnen und 

 dann mit einem Begleiter wieder zum Horste 

 zurückzukehren. Durch diesen, der dann 

 möglichst aufiallig den Platz verlassen muss, 

 lässt man sich an einer anderen Stelle in einen 

 recht dichten Schirm einbauen. Der Geier folgt 

 dem Fortgehenden meist krächzend in beträcht- 

 licher Höhe, kehrt aber dann direct und ganz 

 unbekümmert zum Horste zurück. P]r scheint 

 den Unterschied, ob nur ein Mann oder ztvei 

 den Platz verlassen haben, nicht entsprechend 

 würdigen zu können. Die Absicht des Vogels, 

 den Horst anzunehmen, erkennt man schon 



