147 



kon iiYUfíszik. ilyenkor szolgált pompás látvá- 

 nyul s biztos í'iiji jegyül. 



Ilerodias alba (L.) ós Garzella garzella, (L.) 

 A delta déli részében, s ezt meglehetős hatá- 

 rozottsággal állíthatom, 4 vagy 5 év óta egj'et- 

 len kolónia sinc-s többé. Elszórtan költhetnek 

 ugj'an egj-es pá)-(ik a nagj- nádasvadonoklian el- 

 rejtve, de minden, ha még olyan kicsiny telejiü- 

 lést is felkutatnak s lehetőleg ki is fosztanak az 

 enil)('i(k. ^'alalni\el nagyobb számban találtam 

 ezt a két gémfajt a Zaton-tavak területén, a hol 

 azonban nincs kolónia, azután Issacea fölött 

 a Dunán, továbbá Picineaga magaslatán az 

 úgynevezett Mare-Maceón, végre Cernavoda 

 alatt, hol még jelentékenyebb kolónia áll a 

 ïroina szigetén. Utóbbit felkerestem május 

 26. és 27-én, de az áradás miatt csak ininteg>- 

 1 000 1 -200 léjiésnyi hosszú és 1 50 - :>00 lépés- 

 nyi darabját járhattam be a tulajdonképeni tele- 

 pülésnek, miközben lágyékig sőt gyakran hón- 

 aljig kellett gázohnink a hideg duna\ízben. 



A bejárt részen mintegy 1000 -1700 fészek 

 lehet számitásom szerint, s közülök -500 lehe- 

 tett a szürke gémé, GO — 70 a hajas gémé (A. co- 

 rnata), 30 — 40 a kócsag gémé s a többi a szürke 

 bakcsóé. A kolónia nagyja bizonnyára messzebb 

 túlnan volt a mély vízben, bizonyította ezt az a 

 szörnyű hangverseny, mely odaát hangzott. 



A lipován halászok, a kik megvallottak, hogy 

 csak a gémekért bérelték ki e szigeten a halá- 

 szatot, az A. alba számát 10 — 12 párra, a gaz- 

 zettáét 100 párra becsülték. Azt az alávaló eljá- 

 rást követik ezek az emberek, hogy a tojáslera- 

 kás és költés ideje alatt a háborgatás iránt 

 nagyon érzékeny gémeket védik és kímélik 

 ebben az időben, de csak azért, hogj- azután 

 akkor, mikor már kikellek a fiókák, melyeket 

 nem egvhamar hagynak el az öregek, minden- 

 estül egész nyugalommal összelövöldözhessék 

 őket. irgalnnit nem ismerve. Hogy ez egyszer 

 számitásukban csalatkozhassanak, két következő 

 kirándulásunk alkalmával Klinol segítségével 

 pokoli lövöldözést csaptunk s cl is értük vele 

 szándékunkat, mert a kócsagok jobbnak látták 

 odahagyni ezt a nekik kellemetlenné vált helyet. 



Anlhropoiiles virgo (L.í A terület északkeleti 



blick und cin sicheres Ai'tkennzeichen dar- 

 bietet. 



Ilerodiafi alba (L.) und Garzella (jarzetla (L.) 

 lm südlichen Delta besteht, wie ich mit ziem- 

 licher Bestimmtheit behaupten kann, seit 4 bis 

 5 Jahren keine Colonie mehr. Vereinzelte Paare 

 mögen wohl noch hie und da in der weiten 

 Kohrwildniss verborgen brüten, aber jede noch 

 so kleine Siedlung wird aufgespürt und nach 

 Möglichkeit geplündert. Etwas häufiger liegeg- 

 ncte ich beiden Ileilunaiten im Gebiete der 

 Zaton-Seen, wo jedoch bestimmt keine Colonie 

 mehr besteht, dann oberhalb Issaccea an der 

 Donau, weiterhin etwa auf der Höhe von Pici- 

 neaga im sogenannten Mare Maceo, endlich 

 unterhalb Cernavoda, wo noch eine bedeuten- 

 dere Colonie auf der Insel Troina besiedelt ist. 

 Ich besuchte dieselbe am 25. und 27. Mai, 

 konnte al)er dei' Überschwemmung wegen nur 

 ein etwa 1000-1200 Schritt langes und 150-- 

 200 Schritt breites Stück der eigentlichen Sied- 

 lung durchstöbern, wobei man bis an die Hüf- 

 ten, ja oft bis unter die Arme in dem kalten 

 Donauwasser waten musste. Dieser Teil enthielt 

 nach meiner Berechnung etwa 1600 — 1700 

 Horste, von denen 500 den Graureihern, 60 — 70 

 den Mähnenreihern, 30 — 40 den Edelreihern 

 und der Rest den Nachtreihern gehören mochte. 

 Das Gros der Colonie lag jedenfalls weiter drü- 

 ben im tiefen Wasser, wovon wir uns leicht aus 

 dem gräulichen Concert ülierzeugen konnten, 

 welches von dort herüberschallte. Lipowaner 

 Fischer, die uns gestanden, dass sie blos der 

 Reiher wegen die Fischerei der Insel gepach- 

 ten hätten, schätzten den Bestand an Silber- 

 reihern auf 10 — 12, den der Garzetten auf 100 

 Paare. Die schändliche Praxis dieser Leute be- 

 steht darin, die während des Legens und Brü- 

 tens gegen Stíirungen sehr eini)ündlichen Reiher 

 zu behüten und zu schützen, sie aber nach dem 

 Auskriechen der Jungen, welche sie nicht leicht 

 verlassen, sammt und sonders schonungslos au 

 den Horsten in aller Gemütsruhe abzuschiessen. 

 Um ihnen für diesmal einen Strich durch die 

 Rechnung zu machen, vollführte ich bei zwei 

 weiteren Austlügeii dahin mit KniNoi, zusam- 

 men einen wahren Höllenlärm durch Antluh- 

 rung einer .\rt von Feuergefecht, womit wir 

 dann auch erreichten, dass die lidelreiher es 

 vorzogen, die ihnen ungemütlich werdende Ge- 

 gend zu verlassen. 



Anthriipoidefi virgo (L.i. Im NO der Provinz 



