148 



rétjzébeu jól ismerik a szvizflarnt, mint rendes 

 átvouulót, mely tavaszszal ritka s csak a levegő- 

 ben látható, őszszel ellenben gyakoribb s a 

 mezőkre is leszáll. Orosz vadászaim úgy nevezik 

 ezt a madarat, hogy Kőkor mik (kicsiny daru), 

 vagj' Kőkor cu cajju all) (fehérfejű daru). Fész- 

 keléséről azonban nem tudtak, s lehet hogy 

 költési területe a Dobrudzsában csak a Costanta- 

 praífectura néhány déliebb területére szorítko- 

 zik. Petruska nevű vadászom tett figyelmessé 

 e daru április 23-áu történt vonulásakor halla- 

 tott fütyölő hangjára, melyről ő már messziről 

 is biztosan meg tudja különböztetni e fajt a kö- 

 zönséges darutól. 



Totanus fuscus (L.) Comte Alléon meg sem 

 említi a füstös czankót s a Sintenis testvérek 

 csak mint átvouulót ismerik. Magam márczius 

 végén láttam ezt már Jurilofkánál, azután pedig 

 április közepétől május végéig oly nagy szám- 

 lian s olyan körülmények közt találtam meg a 

 lagúnák minden csekély nádasmocsarában, hogy 

 igen hajlaiuló vagyok ezt a madarat e területen 

 fészkelőnek tartani, ha nem is sikerült ez ügyre 

 nézve határozott líizonyítékokat szereznem. De 

 minden esetre sokkal valószínűbb ennek a fész- 

 kelése, mint a Hícmatopusé, melyet Comte 

 Alléon állít. Az 5 magammal hozott darab tel- 

 jes, sötét nászruhában van. Az a megjegyzésem 

 volna még, hogy a nőstényeknek a díszruhájuk- 

 ban is jó sok fehér szegesük van a szürke hasi 

 oldalukon s ezt a véleményemet Iíeiser 0. úr is 

 megerősítette a sarajevoi sorozat alapján. 



Recurviroslra avocetta. A gulipán úgy lát- 

 szik későn foglalta el a Razim lagunaterületén 

 lévő fészkelő helyét, mert csak április 20-án 

 vagy 21-én jöhetett meg a fészkelő madarak tö- 

 mege^, minthogy e napoktól kezdve népesítették 

 be a nekik megfelelő helyeket s maradtak meg 

 azokon. Nagy számban fészkel ez a madár a 

 kevertvízü baltákban s a megfelelő helyeken sok 

 száz pár tartózkodik. Pjletföltételkéjien szüksé- 

 ges neki az iszapzátonyokkal megszaggatott oly 

 vízterület, hol messzire elgázolhat alig arasznyi 

 mély vízben ; a tisztán fövenyes fenekű s még 

 inkább a mélyebb vizeket úgy látszik teljesen 



ist der .Jungfernkranich wohl bekannt als ein 

 Durchzügler, der im Frühjahr selten und nur 

 hoch in der Luft zu sehen ist, im Herbst dage- 

 gen öfters erscheint und dann auch auf den 

 Feldern einfällt. Meine russischen Jäger nann- 

 ten ihn Kokor mik (kleiner) oder Kokor cu capii 

 alb (weissköpíiger Kranich). Als Brutvogel war 

 er ihnen jedoch unbekannt, und dürfte sein 

 Brutgebiet in der Dobrudscha sich nur auf 

 einige südlicher gelegene Districte der Präfec- 

 tur Costante beschränken. Mein Jäger Pe- 

 TEuscHKA machte mich bei dem am 23. April 

 beobachteten Zuge auf die pfeifende Stimme 

 dieses Kranichs aufmerksam, durch welche 

 er schon auf grosse Entfernung sicher von 

 der gewöhnlichen Art unterschieden werden 

 kann. 



Totamis fuscus (L.i. Comte Alléon erwähnt 

 den dunklen Wasserläufer gar nicht, und die 

 Gebr. Sintenis kennen ihn nur als Durchzugs- 

 vogel. Ich fand ihn schon Ende März bei Juri- 

 lofca, dann aber von Mitte April bis Ende Mai 

 so häufig und unter solchen Umständen in al- 

 len seichten Rohrsümpfen der Lagunen, dass 

 ich sehr geneigt bin, ihn für einen Brutvogel 

 des Gebietes zu halten, obschon es mir nicht 

 gelungen ist, sichere Beweise hierfür zu erhal- 

 ten. Jedenfalls ist aber sein Nisten viel wahr- 

 scheinlicher wie das von Comte Alléon behaup- 

 tete des Austernfisehers. 5 mitgebrachte Exem- 

 plare befinden sich im vollen, dunklen Hoch- 

 zeitskleide. Ich machte bei ihnen die Bemerkung, 

 dass die Ç J auch in diesem Kleide stets ziem- 

 lich viele weisse Federränder im Grau der 

 Unterseite behalten, was mir auch von Herrn 

 (). Reiser bezüglich der Sarajevoer Suite be- 

 stätigt wurde. 



Recurvirostra avocetta. 



Spät scheint die Avosette ihre Brutplätze im 

 Lagunengebiete des Razim besiedelt zu hai)en, 

 denn erst am 20. oder 21. April dürfte das 

 Gros der Brutvögel eingerückt sein, da von die- 

 sen Tagen an die geeigneten Stellen von ihnen 

 bevölkert waren und blieben. Der Säbelschnab- 

 ler ist ein häufiger Brutvogel der Brackbalten, 

 welcher die ihm zusagenden Ortlichkeiten in 

 vielen hunderten von Paaren l)ew()hnt. Lebeiis- 

 bedürfniss sind ihm seichte, von Schlannnliän- 

 ken durchzogene Wasserflächen, wo er weit- 

 hin in kaum spanntiefem Wasser herumwaten 

 kann ; reinen Sandgrund hingegen und vor 

 allem tieferes Wasser scheint er vollständii' zu 



