186 



az ötletem támadt, hogy ez rendes, ismert he- 

 lyekre való bevándorlás volt. A pintyek, melyek 

 kis csapatokban és egyenkint a talajt mindenütt 

 ellepték, innen azután északnyugati, sőt nyugati 

 irányt vettek. 



Figyeljük meg most az általam a Dobrudsá- 

 ban megfigyelt vonulási analógiákat a magj'ar- 

 országiakkal fautiislikus tek'nitethenl A lényeg- 

 ben saját megtigyeléseimre szoritkozom és ré- 

 gibb keletű faunistikai adatokat csak ott emlí- 

 tek, a hol a fölvetett kérdések megvilágítására 

 nélkülözhetetleneknek látszanak. 



Legnevezetesebb ugyanis az Antkus cervinus 

 tömeges előfordulása.* Ha egyrészt elterjedését 

 szemüg^'re vesszük és másrészt költözésének 

 adatait Magyarország, Ausztria és Nyugat- 

 Európára nézve átnézzük, önkénytelenül követ- 

 kezik, hogy éjien ezen faj útvonalakon vándorol, 

 melyeknek fővonalai Közép-Euróiját keleten és 

 gyérebben nyugaton is kikerülik. Legyen szabad 

 arra az egy példányra Bulgáriából utalnom, 

 melyet Eeisek 0. 1890. május 10-én Sophia 

 mellett, tehát a maritza-morawai lai)ályon lelt, a 

 honnan az egynehány magyarországi példány is 

 (rendesen, de nem gyakran a Duna zsomliékjai- 

 ban és Veleucze mellett) jöhetett. Ezzel megint 

 analog értelemben ellenkezik a réti pipis ** 

 teljes hiánya, mely a Pontuson épen nem látszik 

 vonulni, hanem szárazföldi utakat választ. 

 Feltűnő volt továbbá a sac^a billegetők gyér elő- 

 fordulása és a melanocephala, paradoxa, sőt 

 horealis alfajok teljes hiánya. Az első kettő a 

 Dobrudsa nyugati részében épen úgy költ, mint 

 annak északkeleti és keleti részében. A tarto- 

 mány délnyugati részében fészkel a melanoce- 

 phala és alighanem ezen madár átvonulását 

 említi Comte Alléon ; a bolgár és szerb mada- 

 rak zöme valószínűleg mint déloroszországi és 

 magyarországi képvii^elői (én a melanoceplialat 

 ép úgy, mint a paradoxát a temes-kubini zsom- 

 békokban kimutattam) más utakon halad, hogy 

 a költő helyekre jusson, líendkívül érdekes to- 



* Cfr. Comte Alléon 1. c. 

 ** Cfr. Ugyanott. 



so dass mir sofort unwillkürlich an Ort und 

 Stelle der Gedanke an eine regelrechte orts- 

 kundige Einwanderung kam. Die Finken, die 

 in kleinen Schwärmen und einzeln allerwärts 

 den Boden bedeckten, schlugen dann eine nord- 

 westliche bis westliche Richtung ein. 



Betrachten wir nun die Analogien der v'on 

 mir in der Dobrudscha beobachteten Zugsbewe- 

 gung mit derjenigen Ungarns in faunistischer 

 Beziehung ! Ich beschränke mich dabei in der 

 Hauptsache auf meine eigenen Beobachtungen 

 und erwähne faunistische Angaben älteren Da- 

 tums nur da, wo sie zur näheren Beleuchtung 

 der angeregten Fragen unerlässlich erscheinen. 



Am bemerkenswertesten ist wohl das massen- 

 hafte Vorkommen ^•on Anthus cervinus.* Wenn 

 wir einerseits die Verbreitung des rotkehligen 

 Piepers ins Auge fassen und andererseits seine 

 Migrationsdaten für Ungarn, Österreich und 

 auch den europäischen Westen überblicken, so 

 ergibt sich ziemlich zwanglos, dass gerade dieser 

 Piejier eindStrassenwanderer» ist, dessen Haupt- 

 wege Centraleuro2)a im Osten und spärlicher im 

 Westen umgehen. Es sei mir gestattet, hier auf 

 das eine Exemplar aus Bulgarien hinzuweisen, 

 welches 0. PvEiser am 10. Y. liSlIO bei Sofia, 

 also in der Maritza-Morava-Depression, sam- 

 melte, was auch der Weg für die spärlichen 

 ungarischen Belegexemplare (regelmässig, aber 

 nicht häufig in den südlichen Donaurieden und 

 bei Velencze) sein könnte. Dem steht wieder 

 mit analoger Bedeutung das fast vollständige 

 Felden des Wiesoipiepers** gegenüber, der am 

 Pontus eben nicht zu ziehen scheint, sondern 

 kontinentale Strassen w'ählt. Auffallend war 

 ferner das spärliche Auftreten von Schafstelzen 

 überhaupt und das vollständige Fehlen der 

 Formen melanocephala, paradoxa und sogar 

 borealii<. Erstere beiden brüten sowohl im 

 Westen als im Nordosten und Osten der Do- 

 brudscha. Im Südwesten der Provinz nistet me- 

 lanocephala, und den Durchzug wohl dieser 

 Yögel erwähnt Comte Alléon : das Gros der 

 bulgarischrn und serbischen Vögel schlägt wohl 

 ebenso wie die südrussischen und ungarischen 

 Vertreter dieser Formen (ich habe sowohl mela- 

 nocephala wie paradoxa in den Temes-Kubiner 

 Rieden nachgewiesen) andere Wege ein, um 

 zum Brutgebiete zu gelangen. Äusserst interes- 



* Cfi'. Cümte Alléon 1. c. 

 ** Cfr. ibidem. 



