187 



válihii a Locudella uaevia i's fluviatilis teljfs 

 hii'uiya. Daczára annak, hogy mindkét fajt /o7 

 ismerem és felkeresésére igen nagy gondot for- 

 dítottiim, méj; som találtam meg és igv igazat 

 kell adnom a régibb jelentéseknek, melyeknek 

 tagadó eredményét kételkedéssel vettem és 

 Iliányos niegtig;velésnek tnlajdonitottam. Ezen 

 fajok a l)ol)rndsáté)l keletre nagyon el vannak 

 terjedve, holott a keleti vonulás adataiból csak 

 Tiflisről van tudomásom a jimnaliUs egyetlen 

 egy példiinya ' alai)ján. l'iz megint az arczvonal- 

 ban val(') vándorlás ellen és az útvonal theoriája 

 Huilctt látszik szólani. Másrészt arra mutatnak 

 ezen adatok, hogy a két Locnstella faj költő he- 

 lyét Galicziában és Nyugat-Oroszországban nem 

 a pontusi útvonalon és annak pruth- és dnjes- 

 ternienti - elágazódásain érik el. 



Végre IcgA'en itt még említés téve egynehány 

 keleti fajról, melyek a Dobrudsán átvonulnak. 

 Én az idén csak Passer hispaiiiolcnsisl és Anth- 

 ropoides virgot jegyeztem, de hozzájuk csatolom 

 a RuliciUa vr]ifhro(jadrat is.'' melyet Comte 

 Alléün egyszer megfigyelt. Ezen fajok, ha őket 

 a ])obrudsán keresztül többé- kevésbbé rendes 

 átvonulóknak tekintjük, a Pontus nyugati part- 

 ján át kerübiek, hogy fészkelő helyeikre érje- 

 nek, a mi Palmen útvonal theoriája szerint leg- 

 aláiib az Aiitlir(]])oi(les virgon;il li'iine megma- 

 gyarázható. 



Ha most végre még a háromiijjú-sirály 

 hiányát is fölhozom, melyet sem én, sem 

 más elődöm a Fekete-tengeren meg nem figyel- 

 tünk, bár vonulás közben még nálunk, a belföl- 

 ilön is nem épen nagyon ritka, akkor a faunis- 

 tikai anyagot, melyet sitját tapasztalataimmal 

 kiegészíteni, vagy kritikailag áttekinteni képes 

 vagyok, körülbelől ki is merítettem. Még csak 

 azt akarom említeni, hogy vadászaim elég pon- 

 tosan leírtak eg\- Stercorarius faji mint ritka 

 jelenséget a yiarton. .\nnak pontos és hiteles 



' Haddk. Orn. cauc. 231. 1. 



' Mkszuikii, Die Ziifístrassen der Vögel. 



• Reiskk, Orn. bale. II. 4-Í-. I. és Comte Alléon, 

 Omis II. 4<)3. 1. «I.e printemps ilernien ;^ inulí ta- 

 oiistszal (1885) és nem «késő tavaszszal». 



sant ist ferner das vollständige Fehlen von 

 LocudeUa naevia und jlnvintilis. Trotzdem ich 

 beide Arten genau kenne uml die iiusserste 

 Sorgfalt auf ihr Aufsuelien \cr\vendete, fand 

 ich sie doch nicht und muss daher den älteren 

 Berichten Recht geben, deren negatives Er- 

 gebnis ich bis dahin sehr skeptisch aufgefasst 

 und auf mangelhafte Beobachtung geschoben 

 hatte. Nun reicht das Verhreituiigsgehiel dieser 

 Arten nach Osten weit über die Dobrudscha 

 hinaus, während von östlichen /ugsdalen mir 

 nur für liuviatilis Tifiis mit einem einzigen 

 Frühjahrsbelegstück ^ bekannt ist. Dies scheint 

 wiederum gegen die Frontwanderung und für 

 die Zugstrassentheorie zu sprechen. Anderer- 

 seits weisen diese Daten darauf hin, dass die 

 beiden Locustellen-Arten ihre in Galizien und 

 Westrussland gelegenen Brut])lätze nicht auf 

 der pontischen Strasse und tleren am Pruth 

 und Dnjester* gelegenen Abzweigungen er- 

 reichen. 



Endlich sei hier noch einiger östlicher Arten 

 Erwähnung gethan, w-elche die Dobrudscha auf 

 dem Zuge passiren. Ich notiite heuer nur Passer 

 hispaniolensis und Anthropoides virgo, füge 

 diesen aber noch die von Comte Alléon einmal 

 beobachtete Ruticilla ergthrogastra " bei. Diese 

 Arten machen — sofern wir sie als mehr oder 

 minder regelmässige Durchzügler der Do- 

 brudscha annehmen wollen — eigentlich einen 

 Umweg über die Westküste des Pontus, um in 

 ihrBrutgeV)iet zu gelangen, was wenigstens beim 

 Jungfernkranich sich im Sinne der genetischen 

 Zugstrassentheorie Paljién's erklären liesse. 

 Wenn ich nun schliesslich noch das Fehleu 

 der Dreizehen- Move anführe, welche ich ebenso 

 wenig wie einer meiner Vorgänger am Schwarzen 

 Meere beobachtete, obschon sie auf dem Zuge 

 sogar bei uns im Binnenhuide nicht übermässig 

 selten vorkommt, so ist damit das faunistische 

 Material, welches ich aus eigener Erfahrung 

 zu ergänzen oder kritisch zu übersehen vermag, 

 auch so ziemlieh erschöpft. Erwähnen will ich 

 nur noch, dass mir meine Jäger eine Stercora- 

 rius- Art als seltene Erschehmng an der Küste 

 ziemlich genau beschrieben. Eine genaue und 



' Radde. Orn. cauc. p. 231. 



'■' Menzbier, Die Zugstrassen der Vögel. 



" Reiser, Orn. bale. IL p. ti und Corute .^lléon, 

 Omis II., p. 403. «Le printemps dernier« — im rer/lus"!'- 

 niii Fciì/yViyiiM 1885) und niclit : «im späten Frühjalir». 



34* 



