n 



meshiitáiozásii minden esetre igen becses és 

 már iihiinologiai szempontból is igen érdekes 

 lenne. 



Ezen futólagos és nagyobbára az én idei ta- 

 vaszi megfigyeléseimen alapuló összeállításból 

 kitüuilv, iiogy faunisUkus tekinldhen Magyar- 

 ország és a Dohììdìsa útvonalai között feltűnő 

 eltérések vannak, meltjel.- az arezvonaltjan való 

 költözés ellen szólnak és aira látszaintk mutatni, 

 liogg a Bobrudsa útvonalai kiilöii vagy önálló 

 vánáorutakat képviselnek. 



Hátra van még, Iwgy megvizsgáljuk a kétféle 

 vomdási mozgalomnak időszaki vonatkozásait. 

 Ezen tekintetben tanulmányaimra nézve rend- 

 kívül becses lett volna, ha az okkupált terület 

 megfigyelő hálózata múlt tavaszszal már műkö- 

 dött volna, de — sajnos — még nem működött. 

 Mielőtt magára a pontos időbeli adatok össze- 

 hasonlítására áttérnék, még az általáiios voiiu- 

 ?ás egy néhány érdelíes tünetét szeretném föl- 

 említeni. Itt első helyen áll az északi fajoknak 

 feltűnően késői megjelenése. Az adatok : Oede- 

 mia fusca és nigra aránylag még elég nagy 

 számmal márczius i7 — 31-ig, 5 Mergus serra- 

 lor április !2í)-én, Colymbns spec? (minden 

 esetre septentrionalis) április 30-án a magyar- 

 országi ugyanezen fajoki'a vonatkozó rendes 

 vonulási adatokhoz képest rendkívüli későiek. 

 Ugyanez áll az Arenaria interpres-, Haemato- 

 pus ostralegns- és Calidris arenariaról, habár 

 ezen adatokra a fajok ritkasága miatt Magyar- 

 országban, a tavaszi vonulás idejében, nem 

 nagy súlyt fektetek. Belátható ugyanis, hogy 

 madaraknak, melyek oly későn indulnak csak 

 északi hazájukba, más utakat kell választaniok, 

 mint Észak-Európa lakóinak, melyek bizonyára 

 költöző vendégeink zömét képezik. 



Hasonló megfontolásokra vezet azon fajok 

 átvonulásának hosszú tartama, melyek a Dob- 

 rudsában éjien nem, vagy legfeljelib elvétve köl- 

 tenek, így vonult a Motacilln flava már már- 

 czius 29-én, vonulása tetőpontját érte körülbe- 

 lől április 25-től május 5-ig, és a tengercsék 

 területéről való elutazásomkor még egyre tar- 

 tott. Az Anthus cervimisl, melynek megérkezése 

 minálunk körülbelől május első napjaira esik, 

 tömegesni már április 23-án láttam. A vonulás 

 tartott változó mennyiségben május 17-én való 

 elutazásomig, meg lett tehát általam figyelve 



verlässliche Bestimmung derselben ware jeden- 

 falls äusserst wertvoll und schon vom i^hänolo- 

 gischen Standpunkte an sich interessant. 



Es ergibt sich also aus dieser flüchtigen und 

 grösstenteils auf meiner diesjährigeii Frühjalirs- 

 beobachtung beruhenden Zusammenstellung, 

 dass in faunist ischer Bezieliung zwischen den 

 Wanderwegen Ungariis und der Dohrudscha 

 auffällige Divergenzen hestelien, welche gegen 

 die Frontwander a ng zu sprechen und darauf 

 hinzuweisen, scheinen, dass die Wege der Do- 

 hrudscha getrennte oder selbstdändige Zugs- 

 strassen darstellen. 



Es erübrigt nunmehr, noch die temporären 

 Beziehungen der beiderseitigen Zugsbewegioigeii 

 einer Prüfung zu unterziehen. Unendlich wert- 

 voll wäre es in dieser Beziehung für meine 

 Stildien gewesen, wenn das Beolmchtungsnetz 

 des Occupationsgebietes im verflossenen Früh- 

 jahr schon functionirt hätte, was leider nicht 

 der Fall war. Bevor ich auf den Vergleich der 

 stricten Zeitdaten selbst übergehe, möchte ich 

 noch einige interessante Erscheinungen des 

 Gesammtzuges erwähnen. Da ist vor Allem das 

 auffallend späte Erscheinen von nordischen 

 Arten. Die Daten : Oedemia fnsca und nigra 

 noch verhältnismässig zahlreich vom 27. bis 

 31. März, 5 Mergus serrator am 29. April, Co- 

 hjmbus spec, (wohl septentrionalis). am 30. April 

 sind gegen normale ungarische Zugsdaten der- 

 selben Arten ausserordentlich verspätet. Das- 

 selbe gilt von Arenaria interpres, Haematopus 

 ostralegus und CuJidris arenaria, obschon ich 

 diesen Daten wegen der grossen Seltenheit der 

 Arten in Ungarn auf dem Frühjahrszuge wenig 

 Gewicht beilege. Es ist einleuchtend, dass Vögel, 

 die so spät erst nach ihrer nordischen Heimat 

 aufbrechen, andere Wege wählen müssen als 

 die Bewohner Nordeuropas, die wohl das grösste 

 Contingent unserer Zuggäste liefern. 



Zu ähnlichen Erwägungen veranlasst die 

 lange Dauer des Vorüherzuges von Arten, die 

 gar nicht oder höchstens ganz vereinzelt in der 

 Dohrudscha brüten. So zog Molai illa flava schon 

 am 29. März ; ihr Zug kulminirte etwa \'om 

 25. April bis 5. Mai und dauerte bei meiner 

 Abreise im Lagunengebiete noch an. Anthus cer- 

 viinis, dessen Ankunft bei uns etwa in die ersten 

 Maitage fällt, sali ich in Massen schon am 

 23. April. Der Zug dauerte in wechselnder 

 Stärke bis zu meiner Abreise am 17. Mai. wurde 

 also 2() Tage liiudim-li mhi uiir beobachtet. 



