13 



Szerkezet. Megismervén a csillangós mozgató hámsejtek külső 

 alakját, térjünk át legjellemzőbb egyes alkotó elemeikre, először is a 

 c s i 1 1 a n g ó k r a (csillámok, cilia) . Ezek csaknem minden sejten 

 kimutathatók. A kimutatásukra felhasználandó példányokat sohasem 

 szabad állott s esetleg megposhadt és baktérium-lepedékkel födött víz- 

 ből egyenesen áttennünk a rögzítő folyadékba ; különösen nem az 

 olyanokat, melyek hosszasabban pihentek, mert pihenés közben a test- 

 felület benyálkásodik és a nyálka a csillangókat a hámfelületre szorítja, 

 vagy ez épen baktériumokkal telik meg, a mi által nagyon nehézzé 

 válhatik a csillangók biztos kimutatása. Leghelyesebb az állatokat 

 előbb tiszta vízben mászatni és kevés víz jelenlétében a rögzítő folya- 

 dékkal leönteni. A csillangók vizsgálatára rendelt példányok tovább 

 kezelésénél nagyon kell vigyáznunk arra is, hogy az állat levegőre 

 ne jusson és a csillangók meg ne száradjanak. Ezt csakis úgy érhet- 

 jük el, ha az állatot egy olyan sűrű molnárszitával átkötött kosárká- 

 ban viszszük a beágyazást közvetítő folyadékon át, melyet az aéther- 

 alkoholból is kiemelhetünk a nélkül, hogy a folyadék a kosárkából 

 kiszaladna. Legbiztosabb és leggyorsabb mód a csillangók kimutatására 

 az O. ScHULTZE-féle osmium-haematoxylinos rögzítő-festő eljárás (rög- 

 zítés iO/q osmiumban i napig; ennek kimosása nélkül festés ^2^/0 

 haematoxylinnal [yo^JQ-os alkoholban] i napig [kezdetben többször meg- 

 újítva] ; kimosás yo'^JQ-os alkoholban i nap ; tetszésszerinti beágyazás). 



Csillangók legnagyobb számban vannak és leghosszabbak a 

 tapogatóként működő oldalkaréjokon és ezek folytatásában rövid úton 

 a hát felől, legkevesebb van a hátszegély sejtjein; ezek egyúttal 

 rhabditisben a leggazdagabbak. A hámsejtek csillangóinak száma a 

 bennük levő rhabditisek számával mindig fordított viszonyban áll. 

 A csillangók száma továbbá a hámsejt felületén szájadzó mirigycsator- 

 náktól is függ. Természetes, hogy mennél több a csatornaszáj adék, 

 annál kevesebb hely marad a csillangók részére. A tapasztósej tekén 

 egyéb okok mellett épen a csatornaszájadékok óriás száma miatt nin- 

 csen hely a csillangók számára. A hátoldalon gyakran találunk sejte- 

 ket, melyekről hiányoznak a csillangók ; ez azonban rájuk nézve sem.mi- 

 kép sem jellemző, mert hiányuknak, illetőleg elveszésüknek sokféle 

 okára lehet rájönni. Ilyen ok lehet a sejt különleges termékének (pl. 

 rhabditiseinek) regenerálása, a mi alatt csillangói talán kataplasis 

 következtében elvesznek. Lehet az is, hogy az illető hámsejt most fog- 

 lalta el helyét a többiek sorában (lásd alább a rhabditis-képző sejteket) 

 és még nem fejlesztett csillargókat. Elveszthetik a hátoldal sejtjei 

 csillangóikat az itt könnyen megeső sérülések folytán, vagy le is legel- 



