16 



a Rhabdocoelidák-on ([2.J p. i8o — 182.) ú. m. a Plagiosfomindk-on és 

 Cylindrostominák-on ; újabban csak Luther foglalkozott velük, neve- 

 zetesen az Etimesostomindk-han, Graff pedig újabb Rhahdocoelida- 

 monographiájában ([4.] p. 2019.) foglalja össze a két dolgozat ered- 

 ményeit. E meglehetősen gazdag följegyzések között nehéz eligazod- 

 nunk és nehéz az én föntebbi eredményeimmel ezeket az adatokat 

 összehasonlítanom vagy azonosítanom, még pedig két okból. Először 

 azért, mert a legtöbb helyen, minden közelebbi leírás nélkül csak 

 futólagosan említik meg a fonalkás szerkezetet (Woodworth, Sabussow, 

 BÖHMiG [3.], WiLHELMi [5.], MicoLOTZKY, ÜDE, Weiss) ; másodszor 

 azért, mert sehol sem találom meg a kimutatásukra használt rögzítő 

 és festő eljárást. A ki pedig ismeri a különféle fonalkák kimutatá- 

 sának és mikrotechnikai módszerekkel való megkülönböztetésének 

 nehézségeit, tudni fogja milyen nehéz föladat ezek hiányában 

 összehasonlításokat tenni. Harmadik nehézségül felhozhatnám azt is, 

 hogy még abban sem tesznek bizonyosakká a szerzők, vájjon igazán 

 hámfonalkákat láttak-e, vagy pedig a hámsejteket hosszában 

 átjáró idegen elemeket (izomrostokat, idegnyújtványokat, mirigy- 

 csatornákat), vagy a hámsejtek oldallemezeit nézték hosszanti csíkolat- 

 nak. JijiMA pl., a ki a hámsejteket alap felőli fonalkázatuknál fogva 

 a Heidenhain által felfedezett vesecsatornabeli pálczikasejtekkel hason- 

 lítja össze, őszintén bevallja hogy : >>Valószínűleg a sejthatárokat láttam 

 fonalkákként, mivel később más példányokból készült, nagyon jól 

 sikerült metszeteken arról győződtem meg, hogy a fésüfogak a hám- 

 sejtek protoplasmás nyújtványai.*^ (p. 369.). Luther határozottan 

 kimondja, hogy a hámbeli fonalkák a csillangók egyenes folytatásai, 

 tehát gyökerei. 



Két körülmény szól a mellett, hogy talán a Böhmig által Alloiocoe- 

 Idk-on ([2.J p. 180—182. Taf. XIL Fig. 7 — 13.) (Rhahdocoeliddk) leírt hám- 

 fonalkákat lehetne valamennyire az általam leírtakkal azonosítani ; az egyik 

 az, hogy a Böhmig által leírt fonalak is a sejtalap felől vastagabbak és 

 a szabad felület felé haladásukban vékonyabbakká válnak ; a másik 

 körülmény az, hogy vastagabb felükben erősebb a színfelvevő képes- 

 ségük. Különböznek az általam leírottaktól annyiban, hogy a sejtek 



^ Wahrscheinlich habé ich dabei die Zellengrenzen als Fibrillen angesehen, 

 da ich nachher auf besónders gut gelungenen Schnitten bei anderen Individuen 

 mich überzeugen konnte, dass die Kammzáhne ^ nichts anderes waren als directe 

 Protoplasmafortsátze der Epidermiszellen. 



2 Lásd előbb a li. oldalt; ő ugyanis eme >>Kammzáhne«-k egyenes folyta- 

 tásaként fogja fel a fonalkákat. 



