18 



testrétegekböl benyomuló fonálkaszerü (vagy épen fonalkákkal 

 összetéveszthető) képleteknek valamely félesége. Támasztó fonalkákat 

 tehát KoROTNEFF sem látott. 



Alapnyúj tványok. Meg kell végül említenem, hogy több 

 szerző (Wendt p. 252., Jijima p. 368., Böhmig [3.] p. 374-» Ude p. 312.) 

 írja le a hámsejtek alapjának a basalis-hártyán áthatoló protoplasmás 

 nyújt ványait, melyeknek az volna a hivatásuk, hogy a hámsejteket táp- 

 lálják. Látszólag a hámsejtek alapjától kiinduló és a mesoglaea-réteget 

 átfúró, valamely nem differentiáló festéssel esetleg a hámsejt nyújtvá- 

 nyaként mutatkozó képletek nagy számmal észlelhetők. Legtöbbet lehet 

 kimutatni az ApÁTHY-féle utóaranyozással, mely a mesoglaea-lemezt 

 nem színezi és osmiumsavas rögzítések után toluidin-kékkel, mely a 

 mesoglaea-lemezt kevéssé festi. Föltétlenül ezek között vannak az izom- 

 rostoknak a hámba hatoló nyújtványai, az érzőnyúj tványok és külön- 

 böző mirigysejtek üres kivezetőcsatornái, stb. Hogy vannak-e magának 

 a hámsejtnek is nyújtványai, azt feltehetjük, de nehéz eldönteni. 

 Már BÖHMIG is megengedi (p. [3.] p. 374.), hogy ezek között az állító- 

 lagos nyúj tványok között kell keresnünk az érző dúczsejteknek Rína 

 Monti által felfedezett bőrbe kihatoló rostjait is. Ez utóbbiakról később 

 lesz szó. Magam bebizonyíthat ólag protoplasmás nyújtványt soha- 

 sem találtam, és létüket egyáltalán kétlem. 



Rhabditisek. A mozgató csiUangós hámsejteknek bizonyos 

 tekintetben mirigytermészetük is van. A föntebb már ismertetett 

 elemi sejtszervek létrejöttüktől kezdve állandóan a sejtben maradva szol- 

 gálják azt. Vannak azonban a hámsejtekben sajátszerű pálczikafor- 

 májú zárványok, a rhabditisek (I. t. i., 5., 6., 10 — 13. ábra), melyeket 

 mirigytermékeknek kell tekintenünk. A hámsejt előbb-utóbb kiüríti 

 őket, bizonyos hasznot hajtván általuk az egész szervezetnek. 



A rhabditiseket Fr. F. Schulze fedezte fel 1836-ban Édesvízi 

 Tricladusok-on (lásd M. S, Schultze [2.] p. 12.). A mi állatunkból már 

 SiEBOLD (p. 163.) leírta őket 1845— 48-ban. Pálczikaalakjuknál fogva 

 a »rhabditis« nevet Graff adta nekik 1882-ben ([2.j p. 52.) megjelent 

 nagy monographiájában. (A részletes irodalmi adatokat lásd Graff [2.] 

 p. 49—59. [3.1 p. 53—55- és [4.] p. 2032—2043. és Wilhelmi [5.] p. 44.). 



A rhabditisek az Örvényférgek hámjára (a parasita alakok és 

 egynéhány Rhabdocoelida kivételével) épen olyan jellemzők, mint a 

 Poriferák-ra a galléros sejtek, a Cnidaríák-ra. a csalánsejtek és a 

 Cíenophorák-ra. a tapadósejtek. Ép úgy alsóbbrendűségüknek saját- 

 szerű bélyegei, mint az itt felsorolt és náluk is alsóbbrendűek megfelelő 

 sejt féleségei. 



