23 



mánynyal összekötve, az egyes sejteknek összehúzódásuk közben nem- 

 csak az összehúzódásra kellene erőt kifej teniök, hanem a szomszédos 

 sejtek széttolására is. Ezeket a szomszédjaik között 

 lazán álló hámsejteket azonban oldalredőik arra 

 képesítik, hogy megrövidülésükkor harántten- 

 gelyük irányában kiszélesedhessenek az oldal- 

 redők elsimulása révén, a nélkül hogy szom- 

 szédjaikat szét kellene tolniok. 



Az activ alakváltoztató képességnél sokkal fontosabbak azok a passiv 

 változások, a melyek érhetik a hámot egyfelől az állatnak vagy valamely 

 testrészének összehúzódása, illetőleg kiterülése közben, mikor magas hen- 

 gerhámmá, illetőleg egészen ellapult hámmá változhatnak át a sejtek. 

 És mindezeken is sokkal könnyebben átesnek a lazán álló, redősen 

 bordás oldalú sejtek, mmt a tömött hám összetapadt sejtjei. Másfelől 

 a hámsejtek maguk nagy térfogatváltozásnak vannak alávetve a rajtuk 

 átömlő bő mirigytermékek mennyiségének váltakozása miatt. Ha a 

 mirigy csat ornácskák végei megtelnek, a hámsejt felduzzad és oldal- 

 redői elenyésznek ; hiszen vannak sejtek, melyeken 10—15 csatorna 

 halad át. Sőt azt hiszem, hogy maguk a hámsejtek 

 lehetnek a mirigytermékeknek, activ kiöntő 

 szervei olyképen, hogy szétterjeszkedésük közben tele szívják 

 az így kitágult mirigycsatornákat váladékkal és összehúzódva 

 kinyomják azt magukból ' a testfelületre. És ez utóbbi működés 

 közben jutnak szerephez az izomrostoknak a hámba kihatoló vég- 

 ágai, mert a hámsejtek activ megrövidítését más czélból, mint vála- 

 dékömlesztés végett, el sem képzelhetjük. Az izomvégek megtapadnak 

 a hámsejtek tetőrészében és ott külön tapadó duzzanatokkal (VI. t. 

 47. ábra és I. t. 10. ábra proc. musc) mintegy megfogják a hámsejtet 

 és összehúzzák. E nézetem mellett szól talán az is, hogy a testszegé- 

 lyen, a hol legbővebb a váladék ömlése, a hol hasoldalt a ragadós állo- 

 mány, hátoldalt a legtöbb rhabditis és másféle mirigytermék jut a 

 felületre, az izomrostoknak a hámba való kiágazása a legtömegesebb. 

 Természetszerűnek látszik az a követelmény, hogy a lazán egymás 

 mellett álló sejteknek valami támasztókészülékük legyen ; ez a szük- 

 ség lehetett indító oka a támasztóelemek kikülönülésének, melyek nin- 

 csenek szétszórva, hanem mintha valami hozzáértő mérnöki kéz szedte 

 volna őket össze, a támasztást jobban végző, egymással összeszögellő 

 lemezcsoportokba rendeződnek. 



Lássuk továbbá, mi jelentősége van annak, hogy a különféle mirigy- 

 csatornák és az érző idegnyújtványok ncan a hámsejtek között (inter- 



