28 



rá, hogy a szemtáj éki megszakítás a mi állatunkat is jellemzi. Voltaképen 

 a testszegélyen haladó tapasztóöv folytonos vékonyodás közben már a 

 szem mögött (kifejlett állaton 50 — 60 [x távolságra tőle) megszűnik. Szé- 

 lességét ott, a hol legvékonyabb, a 2. szövegrajz jelzi, rendes vastag- 

 ságában pedig az i. szövegrajz. A fej végen csak középütt, a tapogatók 

 között van egy folt, a mely tapasztásra képes. Ennek a foltnak oldal- 

 széle a szemeken átfektethető sagittahs síkba esik, hátul pedig a szemeket 

 összekötő vonal előtt körülbelül 60 jx-nyira megszűnik. Ez a tapasztó- 

 folt V. tapadógödör (több szerző szerint >>Haftgrube<<), nem csupán 

 hasoldalt fekszik, hanem, miként a 3. szövegrajzon látjuk, a homlok- 

 részre is átterjed. Jól kifejlett állaton körülbelül egy négyzetmilhméter 



^y^'^'t. 



3. ábra. Az állat fejvége átmetszve a test közép (medianus) síkjában. Mikroszkópi 



kép — vázlatosan — a tapasztófolt, a nyálkaömlesztö mező, a tápcsatorna 



fejvége és a mellső cerebralis commissura viszonyának feltüntetésére. Sublimátos 



rögzítés. 67*5-szeres nagyításban rajzolókészülékkel. 



területűnél is nagyobb, a rögzített példányokon azonban ennek a tájnak 

 erős összehúzódása következtében hossza és szélessége 0*5 mm. 



Fr. Leydig 1864-ben e területről a »Tafeln zur vergleichenden Ana- 

 tomie I. táblájának második jegyzetében azt mondja hogy : »A Planaria 

 lacteá-nak fej végén jól látható tapadókorongja van és így e tekintetben 

 is bizonyos rokonság nyilatkozik meg a Tremaíodák-ksih és ő az I. tábla 

 2. ábráján a Dendrocoeluni-oi tapadókoronggal rajzolja le. A Leydig 

 által akkor felemlített külön szövettani bélyegek : csillangók és rhabdi- 

 tisek hiánya, minden hámterületét jellemzi az állatnak, a hol az magát 

 megtapaszthatja. A gödörszerű alakulat is, melyet Leydig ábráján fel- 

 tüntet, nem állandó s csak az állat fej végének mozgásai közben jő 

 néha létre az által, ha a tapasztófolt közepe egy kissé visszahúzódik. 



