30 



közben mindig a fejét veti előre, és a rajta levő tapadóterülettel oda- 

 tapasztja magát. A test következő részeit egymásután vonja össze 

 és tapasztja oda Ha kúszása nyomára eosint csöpögtetünk és azután 

 lemossuk, a mikioszkóp alatt láthatjuk, hogy az odatapasztás helyén 

 a ragadós állomány nem folytonos vonal képében, hanem pontok 

 egymásután! sorában marad vissza. Ebből arra következtethetünk, 

 hogy egy odatapadás alkalmával az állat nem nyomja az egész 

 tapasztóövét a tárgyra, hanem annak csak egyes részeit. Valószínű 

 az is, hogy a következő tapadáskor az előbb nem tapadt részre 

 kerül a sor, a hol akkorra már új ragadós állomány és pihent izmok 

 vannak készletben. A megtapasztott és meg nem tapasztott részletek 

 váltakozása adja magyarázatát annak, hogy a szem tájéka alatt, vagyis 

 a fej vég tapasztófoltja mögött miért szakad meg a tapasztóöv ; ugyanis 

 mivel nem változhatik az első tapadási hely, nem változhatik a 

 rákövetkező nem tapadó hely sem ; a melyen tehát fölöslegesek a 

 tapasztósejtek. 



Alaphártya. 



Mielőtt már most összefüggő csoportosítással tárgyalnám a mirigy- 

 sejtek különböző féleségeit, czélszerü lesz a hámhoz szorosan hozzá- 

 tartozó alaphártyával is végezni. A hámsejtek valamennyi eddigi szerző 

 adatai szerint közvetetlenül egy tetemes vastagságú (i — 2 \^.) 

 alaphártyán ülnek. Már akkor is, midőn még nem sikerült ezt a lemezt 

 két hártyára bontanom, az volt a nézetem, hogy az nem azonosítható 

 az állatországban ismeretes egyéb epithehumok alapját képező meni- 

 hrana hasalis -szdl, hanem sokkal inkább a Hydropolypok mesoglaea 

 lemezéhez hasonhtható képlet. Végre sikerült ZENKER-féle folyadékos, 

 subhmátos, subhmát-alkoholos (960/0-os alkohol telítve sublimáttal) rög- 

 zítések után I. A. jegyű haematein- festéssel a sejtek alapja felől 

 immersiós lencsékkel is csak vékony vonal képében látszó igazi alap- 

 hártyát megtalálnom. (I. t. 10 — 14. ábra, membr. has). A haematein 

 színezése Apáthy hármas festésében is fennmarad. Vastimsó-haema- 

 toxylin is megfesti a fönti rögzítők után. Ez a tulaj donképeni alap- 

 hártya sűrűn elhelyezett kis megvastagodásokat, domb- vagy csésze- 

 szerű kiemelkedéseket tüntet fel, a melyek, úgy látszik, mintha sejt- 

 közöknek felelnének meg. 



Ez a voltaképeni basalis hártya megtalálható Rhahdocoelidák-hd.n 

 is és WiLHELMi vizsgálataiból az tűnik ki, hogy megvan a Tengeri Tric- 

 ladusok-bun is. Szerinte ugyanis ([5.] p. 167 — 169.) a »basalis hártya« 



