41 



nem tett. A másoktól közölt ábrák is a mint már említettem, 

 igen vázlatosak és az én 12. ábrámnak felelnek meg, vagyis a rhabditis- 

 képzö sejteket már a hámban ábrázolják. 



A rhabditisek rendeltetése. Voltaképen a kültakaró sejtjeiről írott 

 szakaszban kellett volna ezt a kérdést tárgyalnom, mert a rhabditisek 

 föltétlenül a kültakarónak teljesítenek szolgálatot ; de szándékosan 

 halasztottam e helyre a feleletet, hogy ítéletünkben a képződésük- 

 ről és egyéb sorsukról mondottakat is felhasználhassam. 



Már felfedezésüknek ideje, 1836 óta, kísérti a tudományt a rhab- 

 ditisek feladatának kiderítése. Nincsen olyan szerző, a ki véleményt ne 

 mondott volna róluk, melyet egy későbbi kutató rendszerint meg- ' 

 czáfol. Az erre vonatkozó irodalmat már három szerző is részletesen össze- 

 állította, jelesen Chichküff p. 466—468., Böhmig [2.] p. 188. és Wil- 

 HELMi [5.] p. 44—49., p. 150— 151., 198—201. Ennélfogva én csak 

 a legfontosabb nézeteket idézem. 



Az első szerzők 1851-ig csalánszervekül tekintették őket, így még 

 Leuckart is {»Nesselapparate oder verwandte Bildungen^' p. 238.) 

 1852-ben. Max S. Schultze ([!.] p. 141. és [2.] 14—16.) 1851-ben 

 ammóniákkal, káhlúggal és ásványi savakkal szemben tanúsított visel- 

 kedésük alapján kimutatja róluk, hogy csalánszervekül nem tekint- 

 hetők. Fölfogása a következő róluk : »a pálczikák feladata talán arra 

 szorítkozik, hogy a mennyiben a külső nyomás ellenében hatnak, 

 hasonló módon fokozzák a bőr finomabb érzékenységét, mint a köröm 

 az ujj hegyének tapintó képességét.* ([1. p.] 141. [2.] p. 16.) ^ Azt azon- 

 ban valószínűtlennek tartja, hogy a pálczikák az idegműködés pályáiul 

 szolgálnának. Ehhez a nézethez csatlakozik Graff ([!.] p. 421—423.) 

 a szerkezet nélküli rhabditiseket illetőleg. 



J1JIMA (p. 373—574.) szerint (1884.) a rhabditisek a bőr általános 

 ellenállóképességét n()velvén, a test védelmére szolgálnak (>>Schutz- 

 \md Stützmittel«) az érzékenység előmozdítása mellett. Arról nem szól, 

 hogy a védelmet miképen teljesítik. 



Wendt (1888. p. 257—258.) kizárólagosan »fegyvernek« tartja 

 őket, » melyeket az ingerelt állat támadójára lövelk.^ Kennel (1889. [1.] 

 p, ^73__^76.) WooDwoKTH (1891. p. 17—20.), BÖHMIG (1891. [2.] p. 188. 



1 »Vielleicht beschránkt sich der Nutzen der Stábchen darauf, dass dieselben, 

 indem sie dem áusseren Drucke einen Widerstand entgcgensetzen, in áhnlicher 

 Weisc befördernd auf das feinere Gefühl der Haut einwirken, wie der Nagel auf 

 das Tastvermögen der Fingerspitze.« 



- ». . . dass ich diese Gebilde . . . einzig und alléin für Waffen halté, die das 

 Thier, wenn es gereizt wird, seinem Angreifer entgegenschnellt.<v 



