43 



sincsen. És valószínű az iá, hogy a tapogató karéjok inkább 

 ízk'lö szervek. Szerintem sem az érzésszolgálat az elsődleges feladatuk, — 

 mint a hogy a köröm is inkább szolgálja a védelm.et, mint az érzékeny- 

 ség előmozdítását — hanem azt föltétlenül meg kell engednünk, hogy 

 mint a hámsejtek protoplasmájánál szilárdabb képletek jelenlétükkel 

 növelik s így szolgálják a bőr tapintó érzését. 



Összeállóbbak ugyan a hámsejtek protoplasmájánál, de a hám 

 támasztását (>>Stützmitteh< Jijima, Chichkoff) nem szolgálják, mert 

 ellapult hámsejtekben, hosszukat és alakjukat meg nem változtatva, 

 szóval a hám alakváltozását nem gátolva, egymáson keresztül-kasul 

 dűlnek. 



Leghelyesebbnek kínálkozik az a fölfogás, hogy ezek az egész kül- 

 takaróban eloszlott, de különleges czélokat szolgáló szervben föl nem 

 halmozott képletek a minden kültakaróra egyformán rárótt legáltaláno- 

 sabb föladatot : a védelmet végzik. Ebben a legtöbb szerző meg- 

 egyezik. A bőr ellenállóképességének ncivelése is védelem ^'olna. de 

 sem alakjuk, sem alkotásuk, sem a sejthez való viszonyuk, sem kiürít- 

 hetőségük nem szól e m.e'lett és ellene szól ennek az, hogy egyebütt 

 előforduló támasztóelemekhez nem hasonlítanak. Legnagyobbrészt nem 

 is magában a hámban, hanem a hámtól távol, a mesenchymában jönnek 

 létre. Védelem lehetne a rhabditisek kilövellése is, de az Örvényférgek 

 ellenségei chitinás, cuticulás állatokból kerülnek ki, azokkal szemben 

 pedig nem érnek semmit. 



A kültakaró védekezésének még három módja ismeretes az állat- 

 országban : I. fe ületének elnyálkásítása, 2. a támadóra nézve kelle- 

 metlen vagy épen veszedelmes vegyi anyagok elválasztása és 3. elektromos 

 hatás előidézése. Az utóbbit nyugodtan kizárhatjuk, mert egyfelől mirigy- 

 termékről van szó, másfelől a hozzávaló berendezések hiányoznak. 



Azt, hogy a rhabditisek a test felületét védelmi szempontból m'ál- 

 kával vonják be, Micoletzky, különösen pedig Wilhel:\ii ([5.] p. 44 — 49-, 

 198 — 201.) vallja s ebben elsősorban arra támaszkodnak, hogy a rhab- 

 ditisek a hámból kiüríthetők, a mire vonatkozólag több szerzőnek a 

 tapasztalatához magam is hozzájárulok, úgy a Dcndrocoelum-on mint egy 

 Dalyelliá-n tett' megfigyelésemmel. A kiürítés lehetőségének szövettani 

 bizonyítékát már fentebb előadtam, a hol kimutattam az izomrostoknak 

 a hámsejtekbe és különösen a rhabditisekben leggazdagabb testszegélyen 

 kiágazását. A fentnevezett szerzők másfelől még arra támaszkodnak, 

 hogy a rhabditisek a vízbe jutva, földuzzadnak és elfolyósodnak. 

 Mindenekelőtt újólag is nyomatékosan kell rámutatnom, hogy a rhab- 

 ditisek anyaga nem nyálka ; nyálkát csakis a szerzők kékre színeződő 



