44 



(cyanophil) nyálka mirigyei szolgáltatnak. A rhabditisek, mint a 

 búvárok által pirosan szineződőknek (erythrophil) nevezett termékek, 

 annyira különböznek a 20. oldalon fölsoroltakalapján a szervezet összes 

 többi mirigytermékétöl, még a Wilhelmi által ([5.] p. 200., 201.) 

 velők oly nyomatékosan azonosított eosintól pirosan színeződő (erythrop- 

 hil) szemecskés mirigyektől (»erythrophile Körnerdrüsen<<) is (nálam 

 p. 63. a kültakaró negyedik mirigyfélesége), hogy semmikép sem 

 lehet velük összehasonlítanunk, sőt egyenesen szembe kell őket állítanunk. 

 Továbbá kérdés először is az, van-e a rhabditiseknek idejük és 

 alkalmuk a nyálkás elfolyósodásra. Mert elnyálkásodásuk nem valami 

 gyors lefolyású; arra, tapasztalatom szerint, perczek szükségesek. Ha 

 pedig az állat nyugalomban van, a vizet akkor is folytonos áramlásban 

 tartja maga körül, hogy íélekzéséhez annak oxygéntartalmát folytono- 

 san fölfrissítse. Ha mozog, akkor egyrészt folytonosan maga hagyja 

 el a környező vizet, másrészt pedig csillangóinak gyors mozgatása 

 hajtja azt visszafelé. A rohanó hegyi patakok vagy a hullámzó tenger- 

 part vize pedig épenséggel gyorsan elsodorják testfelületükről a kilövelt 

 rhabditiseket, a melyeknek tehát a test felületén való elfolyósodásra 

 nincs is idejük. Arra pedig nincsen semmiféle szövettani bizonyítékunk, 

 hogy az egyes rhabditisek vagy csomóik lassanként bújnának ki a 

 hámfelületen, hogy szabad végük elfolyósodására idő és mód jusson. 

 Sőt ellenkezőleg, a hámból kijutott rhabditisek egészükben egyszerre 

 kerülnek ki a testfelületre, ha pedig kijutottak, a testfelületről lehajt- 

 ják a mozgó csillangók és beleverődnek az áramló vízbe, ekként nyálka 

 alakjában haszontalanokká válnak a szervezetre, de vegyi hatásukat 

 még így is hasznosíthatnák. Wilhelmi szerint ugyan akkor válnak 

 hasznossá a szervezetre nézve, ha az állat összelapí fásnak van kitéve. 

 Szerinte a tengerparti hullámverte strand guruló durva homokjában 

 élő Tricladusok vannak a homokszemektől, és kavicsdaraboktól való 

 minduntalan elbontásnak kitéve. A mikor ezek nyomása alatt a rhabdi- 

 tisek a hámsejtekből kilépnek, azok megvédelmezése czéljából sikamlós 

 nyálkává esnek szét, ámde akkor mire való ezeknek az állatoknak még 

 külön nyálka is, mely a testfelületre érkezése pillanatában mindjárt 

 és nem csak idő multán lesz sikamlóssá, vagy pedig mire való a nyu- 

 godt mocsárvizekben élő és szabadon úszó (pl. a Dalydlia-jélék) s össze- 

 nyomásnak soha ki nem tett száz meg száz Őrvényféreg-i'^i]\\^i\í a rhab- 

 ditis-állománya ? És végül egyetlen szerző sem veszi tekintetbe, hogy 

 a rhabditisek mennyisége, bármekkora is, mégis kevés lenne, ha 

 szüntelen elfolyósodnának és így mindig pótlásra szorulnának a hámba 

 jutottak. Nem veszik azt sem figyelembe, hogy a rhabditisek nem 



