60 



révén annak védelmére szolgál (p. 38.) (>>Contactmittel<< p. 38. >>Con- 

 tactstoff<< p. 160.). Az állat tehát helyváltoztatása közben folyton el- 

 hagyogatja s ekként szolgáltatja a csúszás nyomát (»Gleitspur<<) (p. 

 160.). Ugyancsak ez az anyag tapasztja meg szerinte (p. 193.) a víz 

 felületén az ott tovacsúszamló állatot. Működésük tekintetében velük 

 egy értékűeknek tartja a garat erythrophil mirigyeit is (p. 8^ — 85.), 

 s ez az egyértékűség szerinte »egy sikamlós, gyengén ragadós s az 

 odatapadást szolgáló váladék termelésében*^ mutatkozik ; 



Tengeri Tricladus-t még nem volt alkalmam vizsgálni, a Dendrocoe- 

 lum-TÓl azonban határozottan állíthatom, hogy csuszamló helyváltozta- 

 tása közben, mikor csak csillangós hámsejtjei segítségével mozog, 

 ragadós állomány nem hagyja el a testet, vagyis a csúszás nyomában 

 nem található ; az tisztán csak nyálkából ál . Hogy pedig ez az állo- 

 mány nem egy nyálkásan sikamlós váladék, hanem valóban ragadós, 

 arról meggyőzödhetünk olyképen, hogy egy jól kifejlett állatot ecsettel 

 ingerelve űzünk végig egy üveglemezen s azután a nyomára eosint 

 öntünk és az állat tapadási lielyein mindenütt ott találjuk az üveg- 

 lemezre rátapadt állományt, melyet az eosin megfest, holott a nyálkát, 

 melyen az állat zavartalan helyváltoztatása közben csuszamlik tovább, 

 nem festi meg. Ha az az eosin által megfestett állomány megtapadt, 

 oda kellett ragasztania az állatot is, ha pedig épen ellenkezőleg a ta- 

 pasztósejteknek az alaptól való leválasztására szolgált, akkor neki sem 

 volna szabad állítólagos nyálkás-sikamlós voltánál fogva olyan erősen 

 odatapadnia, hogy a legerősebb vezetéki vízsugár se moshassa le a tárgy- 

 lemezről. E ragasztó állomány vízben sem nem oldódik, sem nem 

 duzzad, hanem az üveglemezre tapadtan több napon keresztül a rajta 

 elfolyó vízben is változatlanul megmarad. 



Ennek az állománynak a mennyisége sem elegendő arra, hogy 

 folytonosan ömölhessék. A fej végen szájadzó nyálkasejtek tömege 

 a test vastagságának harmadával ér föl és az ugyanoda szájadzó 

 ragadós-állomány termelő sejtek ha egymás mellett oly tömötten áll- 

 nának, mint a nyálkasejtek, már igen vékony rétegben elférnének. Nem 

 kell sokéiig űznünk egy Dendrocoelufn-ot, hogy a rendelkezésére álló raga- 

 dós állomány tökéletesen elfogyjon. Ezt onnan veszszük észre, hogy 

 hasztalan végzi tovább is a tapadó mozgást, a tapasztózóna többé nem 

 fog, nem ragaszt. Ilyenkor Wilhelmi nézete szerint épen ellenkezőnek 

 kellene történnie, jelesen annak, hogy az elválasztó állománynak el- 



^ »Productioneinerschlüpfrigen, schwach klebrigen, 

 der Adhásion dienenden Secretionv (p. 85.). 



