112 



c.ummal és a gl3/kogen legjobb rögzítőjét, az absohit alkoholt egyenlő 

 térfogatú mennyiségben. A zsírt festi az osmium, a giykogent pedig 

 BEST-féle carminnal színeztem. Ezt az eljárást már jóval azelőtt is 

 alkalmaztam (és velemesteremnek, ApÁTHY-nak, 1910. júl. 13-án Napo- 

 liba küldött levelemben cl is számoltam), hogy Ziglvvallner dolgozata 

 megjelent, melyben IvEMNiTZ-től eredő hasonló zsír és giykogent együt- 

 tesen rögzítő osminm-alkoholos keverékek vannak leírva. 



A különböző módon kezelt készítmények mindenekelőtt arra a 

 meglepő eredményre jnttattak, hogy a jól táplált állatokban az összes 

 párnasejtek zsúfolásig telve voltak a jódtól vörösesbarnára vagy a 

 BEST-féle festéssel meggypirosra színeződő glykogennel, miként azt a 

 IV. t. 31., 32., 33.^ és 33. B ábrái, valamint a XV. t. 8. mikrophoto- 

 grammj a bizonyít j ák . 



A glykogen a tápüreg körüli térben akkora helyet foglal el, 

 hogy ha az első szerzők hasonló képeket láttak volna, soha eszükbe 

 nem jut perivisceralis résrendszerről beszélni. 



A glykogen az egyes párnasejtekben félholdas vagy sajkaszerű 

 összezsúfolódása révén a mikrophotogrammon is szintén jól kivehető 

 mintegy loo-szoros nagyításban. A photogramm közepét egy alig meg- 

 különböztethető nagy tápcsatornaág és mellette szíktüszők foglalják el. 

 í eltűnő az, hogy a glykogen itt is ép úgy, mint más állatokban, a sejtek- 

 nek mindig abba az oldalába torlódik, mely ellentétes a rögzített darabba 

 behatoló rögzítőszer, nevezetesen az absolut alkohol behatolásának 

 irányával. Ez a behatoló alkohol műve, mely behatolásakor magával 

 ragadja a benne oldhatatlan glykogen-szemecskéket és maga előtt 

 taszítja, de a párnasejt határán túl nem viheti, hanem csak annak 

 falához szorítja, a hol azok, egymással érintkezve, összepréselődnek. 

 Ha az alkoholban sublimat is van, akkor nem verődik oly erősen egy- 

 nemű tömeggé a glykogen, hanem inkább szemcsésen marad. Már maga 

 ez az összetorlódás is külön bizonyíték arra, hogy a párnasejtek zárt 

 h ó 1 y a g o k, mert ha helyükön az eddigi szerzők intercellularis járatai 

 volnának, akkor azokban először is nem volna glykogen, mert, mint igen 

 sok oldalról bebizonyult, glykogen csakis sejthez kötötten fordul elő, 

 másodszor pedig, ha volna, úgy a glykogen-szemecskék egyik üregből 

 a másikba nyomulhatnának át és nem tömődnének a 31., 32. és 33. 

 A ábrákban föltüntetett sajkaszerű képletekké. A behatoló alkohol igen 

 gyakran (főleg a sublimat-alkoholban) , a sejtmagok chromatinját is 

 ilyen sajkaalakú össze gyülemlésre kényszeríti a magtér egyik olda- 

 lában, úgy hogy a sajkaalak homorulata mindig az alkohol behato- 

 lásának iránya felé néz. 



