115 



is található, a fönt említett Stylochns-h3in azonban csak egy nagy. 

 A prütoplasma a maggal együtt a vacuolumból teljesen visszahúzódik 

 s a sejt kerületén kérget alkot ; a DcndrocDeluni-ba.n ellenben a proto- 

 plasmát sejttestben hálózatosán eloszlottnak láttuk. Az üregeket a 

 Polvcladusok-han a színtelen és nem is színezhető perivisceralis folyadék 

 tölti ki. mely a készítményekben egynemren megaludtnak látszik. 

 A Stvlochus neapolitanus garatjából azonban egészen párnasejtszerű, 

 hártyával borított önálló sejteket ír le, melyeknek természetéről, sajnos, 

 nem nyilatkozik. 



Sokkal nagyobbfokú a hasonlósága mi párnasejt jemk és a Rhabdoco- 

 clidák hólyagos sejtjei között. Részletesebben foglalkozni velük nem aka- 

 rok, hanem utalok többek között főként Eöhmig leírására ([2.] p. 197— 

 206.) és tőle a XII. táblán a Plagiostoma lemani-ró\ közölt 17. és a Pl. 

 bimaculatum-vól közölt 18. ábrájára, melyek az enyéimhez, illetőleg 

 Sabi'SSOW rajzaihoz nagyon hasonlítanak és a sejthártya, sejtmag, sejt- 

 test-gerendázat tekintetében igen megegyeznek. A Rhabdocoelidák-han 

 is a sejtekben főként egy folyadékállom.ányt (i »Saftplasmá«-t .>Hya- 

 loplas'na«) és néhol gvübdékszemrsékot mutattak csak ki. 



A bélcsatornát körülvevő kötőszövet nyújtványos sejtjei: IV. t. 

 27., 2g. és 30. ábra : c. t. per. 



Ez a kötőszövetnek tulaj donképen eddig ismert eleme. A sejtek 

 azonban, miként rajzaimon látható, sokkal nagyobbak, semhogy azo- 

 kat a kötőszöveti nyújtványzat egyszerű csomópontjaiként tekintsük, 

 mint a hogyan a legtöbb szerző tekinti. A sejtek egy irányban elnyúlnak. 

 Hártyájuk nincs. Vastag, kevés ágra széteső nyújtványok jellemzik, 

 melyek más nyújtványokkal összekapcsolódva vagy közvetetlenül belé- 

 jük folytatódva (30. ábra xj, gyérszemű hálózatot alkotnak. A nyújt- 

 ványok főként a testet átjáró izomirostokat követik. 



Legkönnyebben megtaláljuk őket a bélcsatorna fala mellett, ahová 

 mintegy rátelepszenek egyik-másik talp módjára szélesedő alappal és 

 onnan nyúlnak tovább a különböző szervek, illetőleg izomtömlő felé. 



A nyújtványos sejtek belső szerkezetéből is formol-salétromsav- 

 suUináos rögzítés- és ApÁTHY-féle hármas festéssel látunk legtöbbet 

 (lásd a 27. és 29. ábrát). A sejtekben, megnyúlásuk irányában és nyújt- 

 ványaikban finom hullámos fonalkák futnak le, melyek egymással 

 szövedéket alkotnak. A fonalkák nem a kötőszöveti sejteket egyebütt 

 az állatországban jellemző' ú. n. kötőszöveti fonalkák, hanem inkább a 

 fonalkásan rendeződő protoplasma. A kötőszöveti fonalkák az Apáthy- 

 féle hármas festésben annyira jellegzetesen színeződnek — a rubin- 

 tól pirosra, ha collagének, vagy ammonium-pikráttól sárgára, ha 



8* 



